Справа № 159/979/24
Провадження № 2/159/601/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Денисюк Т.В.

з участю секретаря судового засідання Щесюк Н.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача.

У лютому 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі - ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулося до ОСОБА_1 з позовом про стягнення 18000грн заборгованості за кредитним договором №1462179 від 19.02.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.02.2021 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі договір про надання споживчого кредиту №1462179, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 000 грн, строком на 14 днів до 05.03.2021, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,8% в день (фіксована ставка). Отримавши кредитні кошти через оператора послуг платіжної інфраструктури Platon на вказаний у заяві банківський рахунок, відповідач належним чином зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим позивач керуючись приписами п.1.5.2 Договору продовжив нараховувати відповідачу процентів за користування коштами за ставкою 1,8% в день, які вважає мірою відповідальності за прострочення грошового зобов`язання (частина друга статті 625 ЦК України).

12.02.2024 ТОВ «ВЕЛЛФІН» припинило нарахування процентів, посилаючись на положення частини третьої статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких сукупна сума неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, які підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язання на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленості сторін.

Заявлена до стягнення заборгованість становить 18 000 грн, з яких 6 000 грн - тіло кредиту, 12 000 грн процентів.

Стислий виклад позиції відповідача.

У відзиві на позов ОСОБА_1 визнала позов частково, не заперечила факт укладення кредитного договору та отримання 6000 грн кредиту, проте вважає правомірним нарахування процентів за користування коштами лише в межах строку кредитування, тобто за період з 19.02.2021 по 04.03.2021 на суму 1404,00 грн, в решті позову просить відмовити.

Рух справи в суді.

Ухвалою від 21.02.2024 на підставі пункту 1 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 ЦПК України визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

19.02.2021 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі укладений договір про надання споживчого кредиту №1462179.

За умовами договору позикодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 6 000 грн (п.1.1), строком на 14 днів до 05.03.2021 (п.1.3).

Згідно з п.1.5.1 Договору протягом строку позики, встановленого п.1.3. Договору, розмір основних процентів складає: 1,8% від суми позики, але не менше 50 грн, за перший день користування, 1,8% щоденно, за кожен день користування, починаючи з другого дня в межах строку, визначеного у п.1.3. Договору.

У разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений п.1.3 Договору, нарахування процентів, встановлений п. 1.5.1 Договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами) в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів (п.1.5.2 Договору).

ТОВ «ВЕЛЛФІН» виконало зобов`язання за договором, перерахувавши 19.02.2021 о 20:07 год на платіжну карту відповідача НОМЕР_1 кошти у розмірі 6 000 грн, що не заперечується відповідачем, і підтверджено інформаційною довідкою оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Платежі онлайн» (транзакція № 31375-80380-42433).

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 12.02.2024 заборгованість за кредитним договором №1462179 складає 18 000 гривень, з яких 6 000 гривень заборгованість за тілом кредиту та 12 000 гривень заборгованість за процентами.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).

За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Укладений між сторонами договір за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису.

Відповідач визнає факт укладення кредитного договору та отримання коштів в розмірі 6000 грн.

Предметом спору у цій справі є нарахування процентів за користування кредитними коштами в межах строку кредитування та процентів за порушення грошового зобов`язання.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

За правилами частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення відсотків має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.

У постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12(провадження № 4-10цс18), від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2028 у справі № 202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України проценти є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Так, регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

У постанові від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду підтвердила ці правові позиції та розширила їх тлумачення, вказавши, що закріплений у статті 6 ЦК України принцип свободи договору дозволяє сторонам визначати передбачені частиною другою статті 625 ЦК України проценти в тому ж розмірі, в якому сплачувалися проценти як плата за наданий кредит в межах строку кредиту. Для визначення природи процентів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)

Визначаючи природу процентів визначених у п.1.5.2 Договору №1462179 суд враховує:

- розташування цієї умови в розділі 1 «Предмет договору», а не в розділі 4 «Відповідальність сторін»,

- кваліфікацію цих процентів у п.3.6 Договору як «додаткових процентів»,

- у розрахунку заборгованості є окремо графа «нараховано %» і «нараховано дод.%». Заявлені до стягнення проценти відображені у графі «нараховані %». Графа для нарахування процентів за частиною другою статті 625 ЦК України відсутня.

Зазначене дає підстави дійти висновку, що передбачені у п.1.5.2 Договору проценти не визначені як міра відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язання, а є фактичним продовженням нарахуванням процентів після закінчення строку кредитування.

Ураховуючи правові висновки, Верховного Суду суд вважає необхідним окрім неповернутого тіла кредиту (6000 грн) стягнути з відповідача на користь позивача проценти за правомірне користування кредитом в межах строку кредитування (14 днів) за ставкою 1,8% в день, тобто 1512 грн (6000 х1,8:100 х14). В решті позову відмовити.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено на 42% (7512х100:18000), тому з відповідача необхідно стягнути 1271,76 грн судового збору (3028х42:100).

Керуючись статтями 12, 19, 76-81, 128, 141, 247, 265, 268, 274 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 3,6, 207, 263, 512-514, 526, 626-628, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за кредитним договором №1462179 від 19.02.2021 в розмірі 7512 (сім тисяч п`ятсот дванадцять) гривень, з яких: 6000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту та 1512,00 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» 1271 (одну тисячу двісті сімдесят одну) гривню 76 копійок судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», , адреса: м.Київ, вул. Героїв Севастополя, 48.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 04.04.2024.

ГоловуючийТ. В. ДЕНИСЮК