Справа № 638/2246/24
Провадження № 2/638/3088/24
РІШЕННЯ

Іменем України

05 квітня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Бикової Д.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з відповідача заборгованості за договором №6-2 від 25.01.2021 року станом на 02.02.2024 року у розмірі 29681,50 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5000 грн; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1.99% за кожен день користування кредитом за період з 25.01.2021 року по 03.03.2021 рік включно у розмірі 3681,50 грн; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 04.03.2021 року по 01.07.2021 рік відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 21000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн строком на 30 днів шляхом перерахування на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Кредитні кошти були направлені відповідачу 25.01.2021 року на платіжну картку емітовану АТ «КБ «ПриватБанк». 17.02.2021 року відповідач продовжив строк дії кредитного договору на 7 календарних днів до 03.03.2021 року сплативши комісію за продовження строку дії. 17.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги №17/06/202-Р/М-3 від 17.06.2021 року, відповідно до умов якого право вимоги за договором перейшло до позивача. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року по справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів.

У судовому засіданні відповідач не заперечував фактичних обставин справи, зокрема підтвердив, що отримував кредитні гроші, проте два з половиню роки не працює, має можливість поступово сплачувати заборгованість, але не згоден з розміром сум, які позивач просить стягнути, зокрема, в частині нарахованих процентів.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, прийшов до наступного.

25.01.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено договір №6-2. Згідно п.1.1 договору Товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 5000 грн (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору. Кредит надається на споживчі цілі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, зазначений вище договір укладений в електронній формі.

Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Частинами 12,13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд у постанові по справі №243/6552/20 зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Так, на підтвердження укладення договору №6-2 позивачем надана суду його паперова копія, підписана одноразовим ідентифікатором відповідача, з зазначенням повної інформації про нього.

Наявна в матеріалах справи паперова копія кредитного договору створена у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», підписані електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), відповідає вимогами Закону України «Про електронну комерцію» та у встановленому законом порядку не визнані недійсними.

Даний факт відповідачем визнається та не оспорюється.

Ухвала суду від 07.02.2024 року про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» інформації чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) платіжну карту № НОМЕР_2 ; Виписки з карткового рахунку про рух грошових коштів відкрито до платіжної карти НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 25.01.2021 року по 30.01.2021 рік з відображенням часу зарахування коштів; інформації про номер телефону на якій відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою НОМЕР_2 за період з 25.01.2021 року по 30.01.2021 рік; інформації чи знаходиться номер телефону НОМЕР_3 в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОПП НОМЕР_1 ) не виконана, разом з тим відповідач не заперечував факт отримання кредитних коштів у розмірі 5000 грн.

Таким чином, виконання кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 5000 грн відповідачеві (позичальнику) підтверджується поясненнями відповідача та копією квитанції №364771935.

Щодо розміру заборгованості суд зазначає наступне.

Згідно п.1.2 договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1.99% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 726,35%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 цього договору. Згідно п.1.3 Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. За умовами п.1.5 Договору сукупна вартість кредиту зазначена в графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п.2.3.4 договору позичальник має право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії договору, скориставшись одним з варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії договору , визначених у правилах. За умовами розділу 3 договору закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії договору та не припиняє нарахування товариством процентів за користування кредитом. У випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п.1.3 договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3.5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у розділі 6 цього договору. Нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом (крім випадку, узгодженого сторонами в п.3.7 цього договору). При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на банківський рахунок до якого випущено електронний платіжний засіб позичальника, номер якого вказано у п.1.6 цього договору до дня повернення суми кредиту (його частини), визначеної у п.1.1 цього договору включно. При поверненні кредиту частинами, нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідачем суду не надано доказів виконання умов договору, зокрема сплати кредитних коштів та процентів за користування кредитом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, зроблено висновок, що: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 зроблено висновок, що: «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 5017/1987/2012 зроблено висновок, що: «відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК».

Матеріалами справи встановлено, що пунктом 3.3 договору сторони погодили, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.

Абзацом 2 пункту 3.3 договору встановлено, що процентна ставка, визначена у цьому пункті договору, нараховується відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Відтак сторони встановили цим пунктом договору свій інший розмір процентів річних від суми несвоєчасно повернутого кредиту та те, що процентна ставка, визначена у цьому пункті договору нараховується відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Отже зі змісту пункту 3.3 договору слідує, що плата за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% встановлено саме за порушення строків повернення кредиту, тобто за невиконання грошового зобов`язання та як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Розрахунок загальної суми заборгованості відповідача по кредитному договору станом на 02.02.2024 рік наданий суду відповідає вимогам закону та договору, оскільки позивачем отримано кредит у розмірі 5000 грн, проценти у розмірі 3681,50 грн нараховані відповідно до умов договору в межах строку дії договору, проценти у розмірі 21000 грн, нараховані відповідно до умов п.3.3 договору та ч.2 ст.625 ЦК України, як проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача, загалом відповідач лише усно пояснив, що не згоден з розміром нарахованих процентів.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В порядку ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація»», як «первісний кредитор», та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто»», як «новий кредитор», уклали даний договір, за яким первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників (позичальниками за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежів. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші зазначені в акті прийому-передачі та додаткових договорах до договору.

Із витягу акту прийому-передачі прав до договору відступлення права вимоги вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація»» відступило (передало) товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто»» право грошової вимоги за кредитним договором №6-2 від 25.01.2021 року відносно ОСОБА_1 . Загальна заборгованість за кредитним договором становить 27231,50 грн.

Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто»» наділено правом грошової вимоги до кредитного договору ОСОБА_1 , а ТОВ «Фінансова компанія «Фінстраст Інновація»» таке право втратило.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитним договором №6-2 від 25.01.2021 року, внаслідок чого станом на 02.02.2024 року заборгованість становить 29681,50 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5000 грн; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1.99% за кожен день користування кредитом за період з 25.01.2021 року по 03.03.2021 рік включно у розмірі 3681,50 грн; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 04.03.2021 року по 01.07.2021 рік відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 21000 грн, а відтак дана заборгованість підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Стаття 137 ЦПК України вказує, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та адвокатом Руденком К.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2412, довіреність, видану ТОВ «ФК «Ріальто» адвокату Руденку К.В. довіреність, акт приймання-передачі наданих послуг №194 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року, складений 29.12.2023 року.

Згідно з даним актом, адвокатом надані послуги з підготовки позовної заяви та клопотання про витребування доказів, а також складання адвокатського запиту про витребування доказів на загальну суму 9000 гривень.

Факт сплати ТОВ «ФК «Ріальто» адвокату Руденку К.В. за надані юридичні послуги підтверджується копією платіжної інструкції №1044 від 29.12.2023 року.

Статтею 141 ч. 8 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 137 передбачає також, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до висловленої Верховним Судом у постанові від 09.07.2019 року по справі № 923/726/18 позиції від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із кредитним договором від 25.01.2021 року та ціна позову становить 29681,5 грн.

Зазначена справа для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Зважаючи на те, що матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, визнана судом малозначною, заперечення відповідача щодо розміру пред`явлених вимог, суд вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється співмірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а відтак суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру його відшкодування до 2 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 610, 612, 615, 625, 634, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 141, 274-279, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ріальто» (м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ріальто» заборгованість за договором №6-2 від 25.01.2021 року станом на 02.02.2024 року у розмірі 29681 (двадцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят одна) грн 50 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5000 грн; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1.99% за кожен день користування кредитом за період з 25.01.2021 року по 03.03.2021 рік включно у розмірі 3681,50 грн; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 04.03.2021 року по 01.07.2021 рік відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 21000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ріальто» витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Є.В.Невеніцин