УХВАЛА

04 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 355/812/21

провадження № 61-4646ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гарницького Павла Петровича на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії/бездіяльність Баришівського районного відділу державної виконавчої служби

у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Баришівський РВДВС).

Скарга мотивована тим, щоу Баришівському РВДВС відкрито виконавче провадження № 69381668 про стягнення з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 аліментів на утримання їх спільної малолітньої дитини. Зазначає, що боржник їй погрожував та відмовлявся сплачувати аліменти.

27 грудня 2022 року ОСОБА_1 , послухавши поради державного виконавця Беднарської Ю. П., написала розписку про те, що вона отримала від боржника грошову суму у розмірі 33 029,37 грн.

13 січня 2023 року у своїй заяві державному виконавцю ОСОБА_1 просила не приймати до уваги вказану розписку та здійснити новий розрахунок заборгованості. Державний виконавець, посилаючись на те, що відсутні підстави для визнання розписки недійсною, повідомила ОСОБА_1 про те, що

у боржника відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Такі дії державного виконавця Беднарської Ю. П. стягувач вважає неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, просила суд зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок аліментів без врахування написаної власноруч стягувачем розписки від 27 грудня 2022 року.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 березня

2024 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Баришівського РВДВС відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що матеріали виконавчого провадження № 69381668 містять розрахунок заборгованості від 10 червня

2022 року № 8198, розрахунок заборгованості від 24 жовтня 2022 року № 13106 та розрахунок заборгованості від 27 грудня 2022 року, тому доводи скаржника про те, що дії державного виконавця є неправомірними, оскільки остання не здійснила перерахунок заборгованості по аліментам, є безпідставними.

Суд також відхилив доводи скаржника про те, що розписка про отримання від боржника коштів складена стягувачем внаслідок погроз боржника та вмовлянь чи пропозицій державного виконавця, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження даного факту відносно стягувача, наприклад судового рішення/вироку суду, яким встановлено такі обставини.

Так, суд зазначав, що предметом розгляду у даній справі є неправомірні дії державного виконавця, які полягає у невідкликанні розписки від 27 грудня

2022 року та небажанні повторно здійснити розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, однак суд не зобов`язаний встановлювати обставини складання стягувачем розписки від 27 грудня 2022 року. Сам факт наявності розписки, з якої вбачається, що боржник надав стягувачеві в рахунок аліментів кошти у розмірі 33 029,37 грн, свідчить про виконання боржником рішення суду щодо сплати аліментів.

31 березня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гарницький П. П. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року (надійшла до суду 01 квітня 2024 року), в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення скарги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права, не надали належної оцінки доказу відкликання стягувачем розписки від 27 грудня 2022 року. Сама по собі розписка не є доказом сплати боржником заборгованості за аліментами, якщо стягувач написав заяву про її відкликання.

Вказує, що аліменти на дитину державним виконавцем Беднарською Ю. П. почали нараховуватись невірно, оскільки державний виконавець визначав суму аліментів із середньомісячної заробітної плати, у той час коли боржник проходив службу

у Збройних Силах України.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,

в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець, зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною четвертою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування

(у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Згідно з пунктом 4 Розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ від 02 квітня 2012 року № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частинами першою-четвертою, восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

У частині першій статті 195 Сімейного кодексу України визначений строк, за який нараховується заборгованість зі сплати аліментів - «час, протягом якого не проводилось їх стягнення», тобто аліменти не сплачувались взагалі або сплачувались у розмірі, меншому за мінімальний гарантований розмір, передбачений Сімейним кодексом України, а також суб`єкта (платник аліментів який отримує заробіток (доход) та базовий розмір (фактичний заробіток (доход) для нарахування заборгованості за аліментами.

Частина 2 цієї статті визначає іншого суб`єкта (платник аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу) та базовий розмір (середня заробітна плата працівника для даної місцевості) для нарахування заборгованості за аліментами. При цьому, у частині другій статті 195 СК України не зазначений строк, за який повинна нараховуватись заборгованість за аліментами, отже необхідно застосовувати строк, зазначений у частині першій цієї статті, оскільки законодавець вказав у частині другій статті 195 СК України умови та складові визначення заборгованості за аліментами, які відрізняються від вказаних у частині першій цієї статті, а строк, за який нараховується заборгованість, не вказав, з метою уникнення зайвого повторення, тому що він залишається тим же, що і в частині першій - «час, протягом якого не проводилось їх стягнення».

Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною третьою статті195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено виключного переліку документів, які б підтверджували факт погашення боргу, чи надавали б право державному виконавцю піддавати сумніву власноручно написані стягувачами розписки про отримання ними коштів від боржника.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 лютого 2022 року Баришівським районним судом Київської області ухвалено рішення у справі № 355/812/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Баришівським районним судом Київської області видано стягувачу виконавчий листи від 14 березня 2022 року.

На підставі вищевказаного виконавчого листа від 14 березня 2022 року державним виконавцем Баришівського ВДВС Беднарською Ю. П. відкрито виконавче провадження та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження

від 11 липня 2022 року.

У своїй заяві заявник зазначала, що від початку 2022 року боржник ОСОБА_2 відмовився сплачувати стягувачу аліменти на утримання їхньої доньки та постійно погрожував стягувачу ОСОБА_1 .

Встановлено, що 27 грудня 2022 року стягувач прийшла до державного виконавця Беднарської Ю. П. та повідомила про погрози, які надходили до неї від боржника, який відмовлявся сплачувати аліменти на утримання доньки.

27 грудня 2022 ОСОБА_1 написала розписку про те, що вона отримала від боржника грошову суму у розмірі 33 029,37 грн.

13 січня 2023 року через свого представника - адвоката Гарницького П. П. ОСОБА_1 подала заяву державному виконавцю Беднарській Ю. П. про відкликання розписки від 27 грудня 2022 року та вжиття негайних заходів. У вказаній заяві від 13 січня 2023 року стягувач просила державного виконавця не приймати до уваги розписку від 27 грудня 2022 року, написану стягувачем щодо отримання від боржника коштів у сумі 33 029,37 грн, оскільки стягувач писала її, перебуваючи під моральним тиском. Стягувач просила провести новий розрахунок заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням того, що боржник ОСОБА_2 перебуває у лавах Збройних Силах України та отримує стабільний дохід, з якого повинно бути проведені відрахування на сплату аліментів на утримання дитини.

З листа начальника Баришівського ВДВС Старенького М. І. від 18 січня 2023 року, вбачається, що державний виконавець не має підстав вважати недійсною написану стягувачем розписку від 27 грудня 2022 року про отримання від боржника грошових коштів, оскільки державний виконавець вважає, що інформація, яка написана в розписці, достовірна. Враховуючи дані обставини, повідомлено стягувачу, що на даний час у боржника відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, тому 27 грудня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з рахунків боржника та скасовані всі тимчасові обмеження. Новий розрахунок заборгованості за аліментами до листа від 18 січня 2023 року начальником Баришівського ВДВС не було надано.

У своїх письмових поясненнях Баришівський ВДВС заперечував проти задоволення скарги на наступних підставах.

На виконанні у відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/355/253/22 від 14 березня 2022 року про зміну способу стягнення аліментів, визначений рішенням Баришівського районного суд

від 04 жовтня 2016 року № 2/355/1161/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

У ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє рухоме та нерухоме майно, що належить йому на праві власності.

Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

27 грудня 2022 року до відділу з`явилася ОСОБА_1 та повідомила, що заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 відсутня. Жодних пояснень щодо погроз від боржника стягувачу державному виконавцю не надавалося.

Після цього державним виконавцем було запропоновано стягувачу написати розписку щодо отриманих коштів, оскільки розділ XVI Інструкції з примусового виконання рішень говорить: «Розрахунок заборгованості обчислюється на підставі відомостей, отриманих із: ... заяв та (або) розписок стягувача».

Стягувач ОСОБА_1 надала державному виконавцю розписку та посвідчення особи, зазначивши у розписці, що заборгованість зі сплати аліментів станом на

01 грудня 2022 року відсутня.

27 грудня 2022 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту

з рахунків боржника та скасовано всі тимчасові обмеження.

Представником Баришівського ВДВС надано пояснення, що враховуючи все вищевикладене, у державного виконавця відсутні підстави не приймати до уваги розписку від 27 грудня 2022 року, написану ОСОБА_1 щодо отримання від ОСОБА_2 коштів у сумі 33 029,37 грн.

Усі вищевказані документи наявні в матеріалах справи.

Також, матеріалами виконавчого провадження № 69381668 встановлено, що

17 січня 2023 року державним виконавцем Беднарською Ю. П. здійснено запит до Броварського РТЦК щодо боржника ОСОБА_2 про проходження ним військової служби у лавах Збройних Сил України.

02 лютого 2023 року надійшла відповідь про те, що ОСОБА_2 на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває, на військову службу до лав Збройних Сил України не призивався, контракт з ним не укладався.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції про те, що предметом розгляду у даній справі

є перевірка наявності чи відсутності неправомірних дій державного виконавця.

При цьому суди не зобов`язані встановлювати обставини складання стягувачем розписки від 27 грудня 2022 року. Сам факт наявності розписки, з якої вбачається, що боржник надав стягувачеві в рахунок аліментів кошти у розмірі 33 029,37 грн, свідчить про виконання боржником рішення суду щодо сплати аліментів.

Також, суди дійшли правильного висновку про відсутність доказів того, що розписка про отримання від боржника коштів складена стягувачем внаслідок погроз боржника та вмовлянь чи пропозицій державного виконавця.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження даного факту відносно стягувача, наприклад, судового рішення/вироку суду, яким встановлено такі обставини.

На підставі наведеного, лише пояснення заявника на те, що боржник їй погрожував, не свідчить про написання стягувачем розписки від 27 грудня 2022 року внаслідок вмовлянь чи пропозицій державного виконавця.

Також, суд першої інстанції вірно звертав увагу на те, що матеріали виконавчого провадження № 69381668 містять розрахунок заборгованості від 10 червня

2022 року № 8198, розрахунок заборгованості від 24 жовтня 2022 року № 13106 та розрахунок заборгованості від 27 грудня 2022 року. Таким чином, доводи скаржника про те, що дії державного виконавця є неправомірними, оскільки остання не здійснила перерахунок заборгованості за аліментами, є безпідставними.

Верховний Суд не бере до уваги посилання представника заявника на те, що державним виконавцем здійснювалося неправильне нарахування розміру аліментів, оскільки предметом розгляду у даній справі є неправомірні дії державного виконавця, які полягають не у відкликанні розписки від 27 грудня

2022 року та небажанні повторно здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильного висновку суду апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Гарницького П. П. на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 05 березня 2024 року є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гарницького Павла Петровича на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії/бездіяльність органу примусового виконання, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник