ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 388/1089/23

провадження № 22-ц/4809/435/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2023 та додаткове рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 30.01.2024 у складі головуючого судді Степанова С. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

22.06.2023 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути неустойку (пеню) за несплату аліментів згідно судового наказу від 22.12.2021, виданого Долинським районним судом Кіровоградської області по справі №388/1975/21.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в шлюбі народились двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 13.09.2022 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

На підставі судового наказу, виданого Долинським районним судом Кіровоградської області від 22.12.2021 у справі №388/1975/21, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів (заробітку) боржника щомісяця і до досягнення дітьми повноліття.

Судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Долинському ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

З часу пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання (26.07.2022) боржник рішення суду не виконує.

ОСОБА_1 працює та має у власності рухоме і нерухоме майно.

Згідно розрахунку державного виконавця ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період із 01.03.2022 по березень 2023 включно становить 86659,05 грн.

Розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 01.04.2022 по 01.04.2023 становить 244 701,80грн.

Враховуючи, що відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість по аліментах ОСОБА_1 станом на 01.04.2023 складає 86659,05 грн, відповідно до норм ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 86659,05 грн, яка дорівнює 100% заборгованості боржника по несплаті аліментів.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2023 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несплату аліментів згідно судового наказу від 22.12.2021 року, виданого Долинським районним судом Кіровоградської області по справі № 388/1975/21 в розмірі 86659,05 гривень.

Додатковим рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 30.01.2024 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені позивачем та підтверджені квитанцією №21/06/2023 від 21.06.2023 судові витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі - 5000 гривень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, а пред`явлений позивачем до стягнення з відповідача розмір пені - доведеним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник відповідача адвокат Усатенко В. Ю. подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що у квітні 2022 року позивачка виїхала з дітьми за кордон і зв`язок з відповідачем не підтримувала, реквізити для перерахування аліментів не надала.

26.07.2022 адвокат Чуприна С. П. подав до Долинського ВДВС заяву про стягнення з відповідача аліментів, при цьому в заяві адвокат Чуприна С. П. умисно зазначив неправильну адресу ОСОБА_1 - « АДРЕСА_1 », замість правильної адреси - « АДРЕСА_1 ».

Постановою Долинського ВДВС від 27.07.2022 відкрито виконавче провадження НОМЕР_1.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу відповідача не надходила, так як державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження умисно зазначив неправильну адресу ОСОБА_1 зазначивши « АДРЕСА_1 » замість правильної адреси « АДРЕСА_1 ». У відповідача не могла виникнути заборгованість зі сплати аліментів з березня 2022 року.

05.06.2023 була заблокована банківська карта відповідача у зв`язку з чим він і дізнався про наявність виконавчого провадження і про нараховану державним виконавцем заборгованість по аліментам.

Зазначає, що відповідач погасив всю заборгованість по аліментам.

Вважає, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з тим, що відповідачу не було відомо про відкриття виконавчого провадження, жодних документів на адресу відповідача не надходило, а позивачка виїхала з дітьми за кордон та припинила підтримувати зв`язок з відповідачем і реквізитів для сплати аліментів не надавала.

Відповідачу не було відомо про відкриття виконавчого провадження.

Відсутня вина відповідача, оскільки він позбавлений можливості утримувати своїх дітей через необізнаність про їх місця перебування та місця перебування позивачки для сплати відповідних коштів, через умисні дії саме позивачки направлені на перешкоджання відповідачу у спілкуванні з дітьми та їх утриманні.

На адресу відповідача не надходила постанова про відкриття виконавчого провадження, на підтвердження вказаного вважаю за необхідне витребувати та оглянути у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1.

Державним виконавцем у виконавчому провадженні НОМЕР_1 складались розрахунки заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 від 01.02.2023 №1057 та від 17.02.2023 №1765.

Для суду державним виконавцем складено розрахунок від 05.06.2023 №9555 де вказано вже завищений розмір аліментів станом на 31.03.2023.

У подальшому державний виконавець склав розрахунок без дати та номера станом на 31.07.2023 для ОСОБА_1 , але йому не направив, та аналогічний розрахунок від 14.09.2023 №22543 станом на 31.07.2023 для адвоката Чуприни С. П. у яких зазначено вже значно менший розрахунок заборгованості по аліментам станом на березень 2023 року і становить 47 943,52 грн.

Отримавши розрахунок від 14.09.2023 №22543 від представника, позивачка, зловживаючи процесуальними правами, до суду його не надала, чим ввела суд в оману щодо фактичних обставин справи .

Крім того, на підставі постанови державного виконавця від 17.08.2023 на відповідача був накладений штраф у розмірі 15 227,51 грн.

Тобто, розмір пені не може бути більше, ніж 32 716,01 грн (47 943,52 - 15 227,51 = 32 716,01).

Суддя матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 не витребував та у судовому засіданні не досліджував.

Адвокатом подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та додано договір від 21.06.2023, начебто підписаний ОСОБА_2 , але 21.06.2023 позивачка не перебувала на території України, а знаходилась за кордоном, тобто, не могла підписати договір, а відповідно підпис ОСОБА_2 в зазначеному договорі підроблений і зроблений іншою особою.

До позову додана копія першої сторінки паспорта позивачки для виїзду за кордон, а копії інших сторінок з відмітками про перетин кордону до суду надані не були, щоб не було видно, що Позивачка 21.06.2023 була відсутня на території України.

З викладеного видно, що представник позивача додав до матеріалів справи на підтвердження своїх повноважень підроблений договір з ОСОБА_2 на підставі, якого безпідставно здійсню повноваження представника у справі.

Зразки почерку та підпису ОСОБА_2 містяться в матеріалах заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів справа №388/1975/21, для чого необхідно витребувати вказані матеріали.

Відповідач вважає, ОСОБА_2 не підписувала договір від 21.06.2023, то даний договір є неукладеним, а відповідно у адвоката Чуприни С. П. відсутні повноваження на подання позову від імені ОСОБА_2 та ведення від її імені справи.

В обґрунтування незаконності додаткового рішення суду представник відповідача посилається на те, що 21.06.2023 позивачка не перебувала на території України, а знаходилась за кордоном, тому не могла підписати договір, а відповідно підпис ОСОБА_2 в зазначеному договорі зроблений іншою особою, тобто підроблений. Також не могла сплатити адвокату гонорар готівкою у розмірі 5000,00 грн у м. Долинка.

Вважає, що адвокат Чуприна С. П. додав до матеріалів справи на підтвердження своїх повноважень підроблений договір з ОСОБА_2 на підставі, якого безпідставно здійснює повноваження представника у справі. Так як, ОСОБА_2 не підписувала договір від 21.06.2023, то даний договір є неукладеним, а відповідно у адвоката Чуприни С. П. відсутні повноваження на подання позову від імені ОСОБА_2 та ведення від її імені даної справи і відповідно відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник позивача адвокат Чуприна С. П. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законними й обґрунтованими, ухваленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а судові рішення зміні.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Судовим наказом від 22 грудня 2021 року, виданим Долинським районним судом у справі №388/1975/21, стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви, а саме з 07 грудня 2021 року (а.с.8).

Згідно копії розрахунку заборгованості від 05.06.2023 №9555, наданого державним виконавцем Долинського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області, заборгованість по аліментах ОСОБА_1 станом на 01.04.2023 складає 86 659,05 грн (а.с.10).

Згідно Інформації про виконавче провадження ВП НОМЕР_1 відкрито 27.07.2022, 02.02.2023 постанову про звернення стягнення на кошти боржника на рахунках боржника.

У зв`язку з тим, що сума заборгованості боржника зі сплати аліментів перевищувала суму відповідних платежів за три місяці постановою від 06.02.2023 звернуто стягнення на майно боржника та застосовано тимчасове обмеження у виїзді боржника за межі України, та обмеження у праві керування транспортними засобами.

Постановою державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Заїки В. В. від 17.08.2023 на боржника накладено штраф у розмірі 15227,51 грн.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 30.11.2023, з урахуванням часткової сплати аліментів, у боржника наявна заборгованість у розмірі 10 403,64 грн.

Довідка -розрахунок перевірена апеляційним судом в інтернеті за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, номер виконавчого провадження: НОМЕР_3 Ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження: НОМЕР_2

За вказаними параметрами запиту в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень знайдено: Номер виконавчого провадження: НОМЕР_3 , Стан виконавчого провадження: Відкрито

Назва виконавчого документа, дата видачі та номер: Судовий наказ від 06.01.2022 №388/1975/21, видав Долинський районний суд Кіровоградської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви, а саме з 07 грудня 2021 року.

Дата надходження виконавчого документа до державного виконавця: 27.07.2022.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно частини 1 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

При цьому, передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги позивача, про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними, однак слід зауважити наступне.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд має з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць із дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 20.07.2020 по справі №362/4462/16 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, сума пені не може бути більшою ніж 100% заборгованості по аліментам на дитину.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заборгованість зі сплати аліментів в розмірі, обчисленому державним виконавцем (а.с.10) виникла з вини ОСОБА_1 , проте неправильно визначився із сумою неустойки (пені), що підлягає стягненню за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2022 по березень 2023 року.

Судом не враховано, що державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Заїки В. В. постановою від 17.08.2023 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 15227,51 грн, сума якого за нормою абзацу 2 ч. 1 ст. 196 СК України віднімається від суми заборгованості при визначенні максимального розміру пені.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 із 01.03.2022 по березень 2023 року рахується заборгованість у розмірі 47943,50 грн (а.с.101).

При визначені розміру пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , колегією суддів враховується часткове визнання відповідачем у апеляційній скарзі наявності у нього заборгованості зі сплати аліментам й визначення пені у розмірі 32 716,01 грн (а.с.89).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, оскаржене судове рішення підлягає зміні в частині визначеного розміру пені, що підлягає стягненню, з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 32716,01 грн.

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно норм статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 134 ЦПК передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі

№826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані:

- договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.);

- документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних

із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Справа розглядалася судом першої інстанції у спрощеному позовному провадженні із викликом учасників справи.

У встановлені ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк, представником позивача адвокатом Чуприною С. П. до суду першої інстанції подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення на користь ОСОБА_2 понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн (а.с.74).

На підтвердження понесення ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвокатом Чуприною С. П. надано суду: - копію договору про надання правової допомоги від 21.06.2023 (а.с.75); - копію квитанції №21/06/2023 від 21.06.2023 про сплату ОСОБА_2 гонорару в сумі 5000 грн (а.с.76); - орден на надання правничої допомоги (а.с.11).

Представником відповідача адвокатом Усатенком В. Ю. було подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у якому ставиться питання про відмову в ухваленні додаткового рішення суду (а.с.122-125).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про документальне підтверджене понесення витрат ОСОБА_2 на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 гривень, та необхідність стягнення понесених позивачем судових витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Ураховуючи, що рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2023 змінено в частині визначеного розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки визначено суму до стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 32716,01 грн, додаткове рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 30.01.2024 в частині розміру понесених позивачем судових витрати на професійну правничу допомогу підлягає зміні, з ухваленням в цій частині нового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача 2000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», понесені відповідачем витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог в сумі 607,12 грн (37,7%), компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2023 змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів згідно судового наказу від 22.12.2021 року, виданого Долинським районним судом Кіровоградської області по справі №388/1975/21, в розмірі 32716,01 гривень.

Додаткове рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 30.01.2024 в частині розміру стягнутих судових витрат на правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

В порядку розподілу судових витрат компенсувати ОСОБА_1 607,12 грн сплаченого судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник