БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/414/24
Провадження № 2-о/730/19/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2024 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Ріхтера В.В.,

з участю секретаря судового засідання Стрижак Я.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Биковця В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

Свої вимоги заявник мотивує тим, що 02 жовтня 1999 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Після реєстрації шлюбу вони стали проживати однією сім`єю в с. Високе Ніжинського району Чернігівської області. Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спільного проживання поведінка ОСОБА_2 почала змінюватися в гіршу сторону. Він почав зловживати спиртними напоями. На цьому ґрунті між ними почали виникати сварки. Вони стали переростати в насильство над заявницею. ОСОБА_2 завдавав дружині тілесних ушкоджень, при цьому висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. В зв`язку з такою його поведінкою ОСОБА_1 змушена була звернутися в суд з позовом про розірвання шлюбу. Позов був задоволений і 20.05.2005 року вона отримала в Борзнянському відділі реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу сторони в 2006 році примирилися і знову стали проживати однією сім`єю і ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народилась дочка ОСОБА_5 . Після народження дочки ОСОБА_6 деякий короткий час обстановка в сім`ї нормалізувалася, але це продовжувалося недовго. ОСОБА_2 продовжив свої неправомірні дії, а саме: зловживав спиртними напоями, на цьому грунті влаштовував сварки, в процесі яких бив заявницю, ображав її нецензурними словами. Заради збереження сім`ї вона терпіла наруги над собою. Хотіла, щоб у дітей був батько, який, може, колись отямиться і стане нормальною людиною. На жаль, цього не сталося. Дійшло до того, що ОСОБА_1 придбала собі житловий будинок в АДРЕСА_1 і почала проживати там з дітьми, так як з кривдником ОСОБА_2 подальше життя стало неможливим. Його знущання над нею та дітьми стали регулярними та щоденними. Незважаючи на те, що заявниця з дітьми почали проживати окремо, ОСОБА_2 почав регулярно приходити в її будинок і почував себе в ньому як господар. При цьому, він продовжував знущатися над заявницею та дітьми. У зв`язку з цим її терпінню прийшов кінець і вона почала звертатися в поліцію, щоб правоохоронні органи вжили відповідні заходи реагування щодо ОСОБА_2 . Поліція стала невід`ємною частиною її та дітей життя, починаючи з 2010 року. Останні її виклики поліції були у вересні 2022 року, 12 грудня 2023 року. 06 лютого 2024 року ОСОБА_2 на підставі необґрунтованих ревнощів по-звірячому побив чоловіка із с. Високе. Його невгамовна агресія вже перекинулася і на інших людей. Також зазначає, що ОСОБА_2 регулярно протягом останніх двох років в телефонному режимі тероризує заявницю, ображаючи її та знущаючись над нею. А тому, вважає, що для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї та дітей необхідно до ОСОБА_2 застосувати обмежувальний припис з покладенням на нього обов`язків, які б унеможливлювали зі сторони кривдника ОСОБА_2 домашнє насильство над заявницею та її дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Заявник та її представник в судовому засіданні заяву підтримали та просили її задовольнити.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, у телефонному режимі ОСОБА_2 повідомив, що перебуває на роботі, до суду їхати не буде.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи по суті вимоги заявника, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала вчиненням щодо неї психологічного та фізичного насильства.

Однак, до своєї заяви до суду заявник не надав взагалі жодних доказів такого насильства.

За клопотанням заявника судом було витребувано з ВП № 3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області дані з 2010 року по березень 2024 року щодо звернень ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій щодо неї ОСОБА_2 .

Також, судом було витребувано з Борзнянського районного суду Чернігівської області інформацію про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за період із 01.01.2023 року по 01.04.2024 рік.

Згідно відповіді на запит суду ВП № 3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області повідомило, що згідно бази ITC ІПНП «ЦУНАМ» ОСОБА_1 15.09.2022 року зверталась з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень її чоловіком ОСОБА_2 . ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП України не притягувався. 10.12.2023 року було звернення доньки ОСОБА_7 , що батько ОСОБА_2 , б`є матір ОСОБА_1 . Більше ВП № 3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області компрометуючими даними на ОСОБА_2 не володіє.

У судовому засіданні було опитано дільничного працівника поліції ОСОБА_10 Останній пояснив, що особисто йому не відомо про випадки саме домашнього насильства у сім`ї ОСОБА_8 . Він перебуває на службі у цьому районі з 2010 року. Дійсно, у 2014 році було звернення ОСОБА_1 щодо дій ОСОБА_2 Тоді було проведено профілактично бесіду та на цьому конфлікт було вирішено. Інших даних про будь-яке насильство у цій сім`ї з 2010 по 2021 рік особисто йому не відомо та ОСОБА_1 з приводу вказаного до правоохоронних органів не зверталася. Якби такі звернення дійсно були б, то йому б було про це відомо та було б відповідне реагування з боку поліції. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП України не притягувався взагалі. Також, дійсно 15.09.2022 року ОСОБА_1 зверталась з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень її чоловіком ОСОБА_2 , однак жодних даних по цьому зверненню немає, оскільки ОСОБА_1 відмовилися від проведення експертизи на виявлення ТУ, оскільки, як вона зазначила, вони примирилися та реагування з боку поліції не потребувалося. 10.12.2023 року було звернення доньки ОСОБА_7 , що батько, ОСОБА_2 , б`є матір, ОСОБА_1 Дійсно, був здійснений виїзд та проведено бесіду в усному порядку. За результатами такого звернення ОСОБА_2 не було притягнуто до адміністративної відповідальності та щодо нього не складався протокол за вчинення домашнього насильства, оскільки для цього не було підстав.

Окремо, від себе ОСОБА_9 зазначив, що знає ОСОБА_2 як такого, що виражається нецензурною лайкою в сторону інших осіб, в тому числі й правоохоронних органів. Також, він вчиняє протиправні дії (ображає) щодо ОСОБА_1 . Проте, на запитання суду не зміг пояснити, чому тоді з боку поліції не було жодного реагування та щодо особи не було складено жодного протоколу. Вважає, що такі конфлікти носили не частий характер, та потерпіла та ОСОБА_2 постійно мирилися, про що казали поліції, а тому реагування й не було.

ОСОБА_1 у повному обсязі підтвердила пояснення ОСОБА_10 Пояснила, що дійсно, жодного разу офіційно до поліції не зверталася, а за результатами конфліктів вони з ОСОБА_2 мирилися.

Таким чином, наведені заявником обставини не містять ознак психологічного та фізичного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного та фізичного насильства щодо неї зі сторони ОСОБА_2 , а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останньої обмежувального припису.

Сам факт фактично єдиного звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів свідчить про наявність, скоріше, побутових конфліктів між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 вчинив щодо неї насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Звертає увагу суд й на те, що у 2023 році до поліції звернулася дочка заявника, а не сам заявник у цій справі.

Таким чином, ОСОБА_1 в порушення ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного та фізичного насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку невидачі щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, а тому законних підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду немає.

Жодних доказів про дані, на які звернув увагу суду заявник, а саме: регулярні та щоденні знущання над нею та дітьми, про те, що поліція стала невід`ємною частиною її та дітей життя, починаючи з 2010 року, про те, що ОСОБА_2 на підставі необґрунтованих ревнощів по-звірячому побив чоловіка із с. Високе, а також що ОСОБА_2 регулярно протягом останніх двох років в телефонному режимі тероризує заявницю, суду не надані.

Що стосується звернень за вересень 2022 року та 10.12.2023 року, то процесуальних рішень за такими зверненнями немає, а тому суд не може оцінювати події, що не були предметом розгляду даного суду. Виклик за 06.02.2024 рік взагалі не підтвердився.

Також, суд не надає оцінки суб`єктивному баченню ситуації дільничного працівника поліції, оскільки жодного реагування ним, як працівника правоохоронного органу, вчинено не було, а тому суд презюмує, що такі дії не носили саме протиправний характер, який би вимагав втручання держави. Тим більше, з даного приводу ОСОБА_1 не зверталася з будь-якими скаргами на дії/бездіяльність працівників поліції.

Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи та судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти заподіяння домашнього насильства щодо заявника.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що доводи заявника про існування загрози вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо неї чи продовження такого насильства в майбутньому не знайшли своє підтвердження, а тому суд не вбачає ризиків настання фізичного, психологічного, економічного чи іншого виду насильства в майбутньому стосовно заявниці і вважає заяву необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

При цьому, на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Жодних клопотань, в тому числі про витребування інших доказів, ані з боку заявника, ані з боку представника, до суду не надходило.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник була звільнена при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 258, 260, 350-6 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Копію рішення направити заявник, заінтересованій особі.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису в частині судового збору, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ріхтер В.В.