РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 рокусмт ПетровеСправа № 941/177/24
Провадження № 2/941/179/24

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Проценко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петрове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , до Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулась з позовом до суду, мотивуючи це тим, що 20 травня 2003 року, позивачка ОСОБА_3 купила житловий будинок АДРЕСА_1 у громадянки ОСОБА_4 , яка відповідно до договору купівлі-продажу від 04.01.1990 року являється його власником. На підтвердження правочину позивачкою було сплачено ОСОБА_4 повну вартість будинку в сумі 10000 грн., а продавець на підтвердження правочину передала їй розписку про отримання коштів за проданий будинок. Після виконання сторонами умов договору, остання звільнила позивачці житловий будинок та передала ключі від нього. Договір купівлі-продажу було домовлено оформити нотаріально протягом двох місяців, після того, як ОСОБА_4 підготує всі необхідні для цього документи, але після спливу двомісячного терміну, остання не з`явилася, однак повідомила, що їй потрібен ще час для підготовки документів, однак з часом між сторонами було втрачено зв`язок, ОСОБА_4 переїхала за іншим місцем проживання, яке нікому не було відомо, а нещодавно позивачка дізналась що ОСОБА_4 померла, а тому представник позивача просить суд визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за позивачем право власності на вищевказаний житловий будинок.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, проте письмовою заявою просила суд розглядати справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позову заперечень не висловив.

Суд, дослідивши документи справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.7) купила житловий будинок АДРЕСА_1 у громадянки ОСОБА_4 , яка відповідно до договору купівлі-продажу від 04.01.1990 року являється його власником, де було погоджено всі істотні умови договору купівлі-продажу, зокрема щодо ціни, передачі будинку у власність позивачці, оформлення договору купівлі-продажу (а.с.9-10).

На підтвердження правочину позивачкою було сплачено ОСОБА_4 повну вартість будинку в сумі 10000 грн., а продавець на підтвердження правочину передала їй розписку про отримання коштів за проданий будинок (а.с.14). Після виконання сторонами умов договору, остання звільнила позивачці житловий будинок, передала ключі від нього.

Договір купівлі-продажу було домовлено оформити нотаріально протягом двох місяців, після того, як ОСОБА_4 підготує всі необхідні для цього документи, але після спливу двомісячного терміну, остання не з`явилася, однак повідомила, що їй потрібен ще час для підготовки документів.

З часом між сторонами було втрачено зв`язок, ОСОБА_4 переїхала за іншим місцем проживання, яке нікому не було відомо, а в 2011 році з`явилась її довірена особа ОСОБА_5 за довіреністю від 13.06.2008 року, посвідченої Кубай Л. В., приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованої в реєстрі № 1695 (а.с.17), яким було підготовлено документи для оформлення купівлі-продажу, які були передані позивачці, однак він раптово помер, в результаті чого так і не вдалося оформити договір купівлі-продажу на будинок.

Однак, з часу придбання даного будинку, тобто з кінця травня 2003 року ОСОБА_1 фактично володіє даним будинком на правах власника.

Відповідно до ч.1 ст.128 ЦК УРСР 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, що дає підставу для визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового будинку, оскільки усі його істотні обставини виконано та є підставою для визнання за позивачкою права власності на нього.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

При вирішенні даного позову підлягають норми матеріального права, що діяли на момент укладання договору купівлі-продажу, оскільки відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

До 01.01.2004 року в Україні діяв Цивільний кодекс Української СРСР 1963 року, згідно якого повинні вирішуватись дані правовідносини.

Нещодавно ОСОБА_1 звернулася до Петрівського районного суду з позовом про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на житловий будинок, однак судом було встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого позивачці було відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі, що підтверджується ухвалою Петрівського районного суду від 01.02.2024 року (а.с.8).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.02.2024 року за № 366298282, після смерті ОСОБА_4 будь які дії щодо відчуження чи зміни власника на зазначений житловий будинок не відбулося, оскільки така інформація в Реєстрі відсутня (а.с.16).

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 20.02.2024 року № 75902763, інформація щодо спадкової справи ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.15).

Щодо спадкоємців померлої ОСОБА_4 для залучення їх у справі, будь які відомості відсутні щодо їх наявності чи відсутності, більше того, протягом майже 21 року не виникало спору щодо даного будинку, а наміри переоформити будинок на позивачку підтверджуються довіреністю на відчуження даного будинку(копія додається). Тобто, потенційним спадкоємцям померлої ОСОБА_4 якщо вони є, було відомо, що за життя мати його продала, а відсутність інформації в Реєстрі речових прав щодо зміни власника будинку, тільки підтверджує той факт, що протягом шести років після смерті будинок не успадкований, не визнаний відумерлою спадщиною, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 взагалі не заводилася і інформація щодо наявності спадкової справи у Спадковому реєстрі відсутня.

Крім того, дане питання не є невідворотнім і в разі будь яких претензій спадкоємців до позивачки щодо даного питання, не позбавляє їх права на звернення до суду щодо відновлення своїх прав чи інтересів.

На теперішній день позивачка майже 21 рік володіє даним будинком на правах власника, вклала в нього чимало коштів, однак позбавлена можливості узаконити даний житловий будинок позасудовим шляхом.

Таким чином в даний час відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу фактично позбавляє позивача права власності на придбане нерухоме майно.

Згідно ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, чинного на період виникнення договірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР 1963 року,договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

На підставі ч. 2 ст.47 ЦК УРСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним.

Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що при укладанні було дотримано усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, відбулось повне виконання договору, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Вказані правовідносини регулюються ст.ст.47,86,128,227 ЦК УРСР 1963 року, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року), ст. 328 ЦК України в редакції 2003 року.

Керуючись ст.ст. 263,264,265,268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсною угоду купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 02 квітня 2024 року.

Суддя С.Колесник