УХВАЛА

27 березня 2024 року

м. Київ

справа № 172/1239/23

провадження № 61-3625ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувального комбінат», яка подана представником Колотієвським Русланом Петровичем, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувального комбінат» про скасування наказу про звільнення в частині підстави звільнення, визнання підстави звільнення, стягнення компенсації при звільненні, стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувального комбінат» (далі - ТОВ «Демурінський ГЗК») про скасування наказу про звільнення в частині підстави звільнення, визнання підстави звільнення, стягнення компенсації при звільненні, стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Позовні вимоги мотивував тим, що 03 березня 2023 року він був прийнятий на посаду заступника генерального директора з фінансів ТОВ «Демурінський ГЗК». За період його роботи утворилася заборгованість із виплати заробітної плати, більше як за три місці, що свідчить про невиконання роботодавцем законодавства про працю, що і стало підставою для прийняття ним рішення про звільнення із займаної посади на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, про що ним було написано відповідну заяву. 07 червня 2023 року його було звільнено із займаної посади на підставі наказу № 312к від 06 червня 2023 року за частиною першою статті 38 КЗпП України - за власним бажанням, тоді як відповідно до написаної ним заяви він просив звільнити його на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, тобто у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов трудового договору. Крім цього, у день звільнення відповідач не провів із ним повного розрахунку, у тому числі, не виплатив і заборгованість по заробітної плати за минулий період. Такі неправомірні дії роботодавця грубим чином порушили його права та спричинили моральну шкоду, у зв`язку з чим просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним і скасувати наказ № 312-к від 06 червня 2023 року генерального директора ТОВ «Демурінський ГЗК» Колотієвського Р. про припинення трудового договору (контракту) із ОСОБА_1 з 07 червня 2023 року за частиною першою статті 38 КЗпП України, за власним бажанням, в частині підстави звільнення; визнати підставу звільнення з посади заступника генерального директора з фінансів на ТОВ «Демурінський ГЗК» з 07 червня 2023 року за частиною третьою статті 38 КЗпП України, тобто у зв`язку із невиконанням роботодавцем вимог трудового законодавства; стягнути з ТОВ «Демурінський ГЗК» на його користь вихідну допомогу, відповідно до частини першої статті 44 КЗпП України, у розмірі 255 990 грн; стягнути з ТОВ "Демурінський ГЗК" на його користь заборгованість з виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 284 478,66 грн, інфляційні витрати у розмірі 972,80 грн; стягнути з ТОВ «Демурінський ГЗК» на його користь заборгованість з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за весь час такої затримки, починаючи з 08 червня 2023 року із розрахунку 3 968,84 грн за кожен робочий день, по день ухвалення судом рішення по суті позовних вимог; стягнути з ТОВ «Демурінський ГЗК» моральну шкоду у розмірі 10 000 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат, у тому числі, витрат на правову допомогу.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року у задоволенні позву ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року в частині відмови у стягненні інфляційних витрат, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Демурінський ГЗК» на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати у розмірі 555,30 грн. Стягнуто з ТОВ «Демурінський ГЗК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 273 849,96 грн. Стягнуто з ТОВ «Демурінський ГЗК» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 1 000 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Демурінський ГЗК» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

ТОВ «Демурінський ГЗК» 12 березня 2024 року через підсистему «Електронний Суд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, через представника Колотієвського Р. П. , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2024 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та додаткову постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про скасування наказу про звільнення в частині підстави звільнення, визнання підстави звільнення, стягнення компенсації при звільненні, стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Отже, справа № 172/1239/23 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 172/1239/23 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ТОВ «Демурінський ГЗК» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувального комбінат», яка подана представником Колотієвським Русланом Петровичем, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувального комбінат» про скасування наказу про звільнення в частині підстави звільнення, визнання підстави звільнення, стягнення компенсації при звільненні, стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат