Справа №295/2580/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомир у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.

за участю секретаря судового засідання Конончук Ю.О.,

представника позивача адвоката Соломонюк С.А.,

представника третьої особи Кур`яту В.Ц. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомир звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог вказав, що він, ОСОБА_2 (надалі - позивач) є батьком неповнолітньої, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - дитина). Позивач проживає разом з дитиною за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_4 .Згідно рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 07.10.2014 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, дочку сторін залишено на проживання разом з батьком ОСОБА_2 .

З моменту розірвання шлюбу між сторонами, дитина повністю перебувала на утриманні батька, мати участі у вихованні дитини не брала взагалі.

З моменту розірвання шлюбу і по даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Позивачем створено необхідні умови для проживання та розвитку дитини, він опікується дитиною, забезпечує її матеріально.

Відповідач, жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчанням та вихованням, підготовкою до самостійного життя. З моменту розірвання шлюбу самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дочки як складову виховання. Взагалі не спілкується з дочкою, хоча це необхідно для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти.

Позивач просить позбавити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав стосовно її неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засідання представник позивача адвокат Соломонюк С.А. не заперечував проти часткового задоволення позовних вимог а саме наполягав на позбавленні ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її доньки та не наполягав на стягнені з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини. Не наполягав на стягненні з відповідачки судових витрат. (а. с. 11).

Відповідачка про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Направила до суду заяву про слухання справу без її участі, позов визнала частково у зв`язку з тим, що на час розгляду заяви не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини так як знаходиться за межами України. Щодо позбавлення її батьківських прав не заперечувала. (а. с. 35-38).

Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області просив задовольнити позовні вимоги в інтересах дитини.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 3-4).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьками дитини вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . (а. с. 5).

Згідно рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 07.10.2014 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, дочку сторін залишено на проживання разом з батьком ОСОБА_2 . (а. с. 7)

ОСОБА_2 проживає разом з дитиною за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї. (а. с. 19).

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно частин першої та п`ятої статті 150 Сімейного Кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до статей 3, 155 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на , відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно статті 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми- сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Згідно з правилами частин третьої та четвертої статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою (піклування над неповнолітньою особою), якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна (піклувальника) за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», з відповідними змінами та доповненнями, діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не викопують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти.

Згідно з положеннями пункту 2.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року за N34/166/131/88, опіку (піклування) може бути встановлено і при житті батьків неповнолітніх дітей зокрема у випадках, коли батьки понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи або підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ.

Суд звертає увагу, що мати дитини - ОСОБА_5 не проживає разом зі своєю дитиною значно більше ніж шість місяців це й термін на даний час обчислюється в роках та без поважних причин не бере участі в її вихованні та утриманні, залишив дитину на виховання позивача, з якою весь час проживає дитина.

Суд звертає увагу на висновки Верховного суду України викладені в постанові від 27.01.2021 р. (справа № 398/4299/17). Так, в своєму рішення Верховний суд України виклав наступні висновки:

Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд підтримуючи рішення про позбавлення батьківських прав виходить з того, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Верховний суд зазначає, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Окремо Верховний Суд звертає увагу на рішення Європейського суду у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 р. Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Оцінюючи доводи Верховний Суд бере до уваги встановлені обставини справи, поведінку батька - відповідача до і після подання позову у справі про позбавлення його батьківських справ.

Тобто, надзвичайно важливою є поведінка відповідача до подання позову та після, сам факт заперечення відповідача проти позбавлення батьківських прав не може бути підставою для відмови в позові.

Верховний суд зазначив, що судами попередніх інстанцій було встановлено, що відповідач участі у вихованні сина не брав і його життям не цікавився.

Зі змісту заочного рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції випливає, що позбавивши заявника батьківських прав, суди взяли до уваги аргументи, контакту з батьком у дитини немає і відповідач не вживає заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, не цікавиться її станом здоров`я, не виявляє будь-якої турботи про дитину, не надає матеріальної підтримки.

Також, Верховний суд окремо звертає увагу на апеляційну скаргу відповідача, так в апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що позивач не надала належних та допустимих доказів ухилення його від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для можливості застосувати до нього такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав. Матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що відповідач злісно ухиляється від участі у вихованні дитини. Проте відповідач не зазначив докази, які спростовують висновки судів.

Тобто, на відповідача покладається обов`язок доведення виконання ним батьківських прав. Так, у нашій справі відповідачем не надано жодного доказу виконання ним батьківських обоє 'язків або хоча б спроб виконання батьківських обоє 'язків.

Верховний Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі.

Верховний Суд зазначає, що відповідач не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо сина.

Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно неї є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд, за клопотанням позивача не стягує з відповідача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 3, 55, 150, 164, 165, 243 Сімейного Кодексу України, Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», «Про охорону дитинства», Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст.12, 13, 23, 76, 81,141, 258, 259, 265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 позбавити батьківських прав відносно її дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка Чеської Республіки, м. Карлови Вари, (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрована: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітетуЖитомирської міської ради: (), місце знаходження: майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, м. Житомир, 10002.

Судя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка