Справа № 346/813/24
Провадження № 2/346/814/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Третьякової І.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Дутчак Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2024 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом, в якому зазначило, що 12.07.2023р. з ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1238-1682. За його умовами кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 22 000,00 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, знижена % ставка 1,20 в день, стандартна % ставка 1,50 в день. Взяті на себе зобов`язання кредитодавець виконав в повному обсязі, оскільки видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний останньою в особистому кабінеті. ОСОБА_1 шляхом прийняття кредитних коштів підтвердила виникнення в неї фінансових зобов`язань перед позивачем та навіть частково здійснила оплату в погашення заборгованості. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 попередньо вже дев`ять разів оформлювала кредитні відносини з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», попередні кредитні договори завжди погашала, що доводить обізнаність відповідача з процедурою оформлення та виконання кредитного договору. Проте, свої обов`язки за даним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 17.11.2023р. становить 53966,00 грн., з яких: 20240,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 33726,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Відповідно до умов договору, у разі прострочення позичальником сплати процентів за видачу кредиту за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування. Кредитодавець відповідно до умов укладеного договору направив позичальниці вимогу про усунення порушень кредитного договору щодо сплати процентів, однак дана вимога була проігнорована ОСОБА_1 . Таким чином, з боку відповідача має місце свідоме порушення зобов`язань. В зв`язку з цим, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просили задовольнити їхні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за укладеним договором № 1238-1682 в розмірі 53966,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Ухвалою від 05.03.2024р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив, однак 01.04.2024р. ОСОБА_1 подала до суду свої письмові пояснення в яких вказала, що позовні вимоги в частині стягнення з неї відсотків у сумі 33726,00 грн. нараховані їй невірно, оскільки вважає, що сума законно нарахованих їй відсотків повинна становити 3696,00 грн., за період з 26.07.2023р. по 08.08.2023р., тобто за період в який її поведінка була правомірною, оскільки вона належним чином виконувала умови договору і саме таку суму вона погоджується сплатити. В подальшому її поведінка стала неправомірною, вона порушила умови кредитного договору, а тому застосуванню до неї юридичних санкцій у вигляді сплати процентів повинно здійснюватися на підставі ст.. 625 ЦК України. Вважає, що в даній справі позивач нараховував їй проценти за ст.. 1048 ЦК України після порушення нею умов кредитного договору (ст.. 610, 612 ЦК України) тоді як мав нараховувати за ст.. 625 ЦК України. Але в цьому випадку повинен підлягати застосуванню п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином відповідач вважає, що нараховані позивачем відсотки з 09.09.2023р. по 05.11.2023р. не підлягають до стягнення на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Також ОСОБА_1 стверджує, що не отримувала від позивача жодної письмової вимоги про повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками, а тому позов пред`явлено передчасно, оскільки не було дотримано процедуру досудового врегулювання спору, яка передбачена ст.. 16 ЗУ «Про споживче кредитування». Крім цього, просила врахувати, що нею в рахунок погашення заборгованості було сплачено 8756,00 грн., а позивачем із цієї суми враховано лише 5192,00 грн., а тому при визначенні суми її боргу просила врахувати кошти в розмірі 3564,00 грн., як різницю між сплаченою нею та зарахованою позивачем сумою. Відтак, позивач визнає свою суму боргу за простроченою заборгованістю за кредитом на суму 16676,00 грн.

Також 01.04.2024р. ОСОБА_1 подала до суду заяву в якій просила розстрочити рішення Коломийського міськрайонного суду в справі №346/813/24 на один рік, стягуючи з неї до 28 числа кожного місяця відповідну суму, визначену судом до стягнення за результатами розгляду позовної заяви. Подана заява мотивована тим, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі та не має постійних доходів. Крім цього, на її утриманні перебуває малолітня дитина, її шлюб з чоловіком був розірваний в 2017 році і аліментів на утримання доньки вона не отримує.

Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача, який долученим до позову клопотанням просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити (а.с. 66).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, в своїх письмових поясненнях просила розглянути справу за її відсутності. Вказала, що її позиція висловлена письмово та просила врахувати її при ухваленні судового рішення.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

З`ясувавши позицію сторін щодо суті спору, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку представленим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12 липня 2023 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в особі директора Резуєва Є.В., з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони, уклали електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1238-1682 (далі договір).

Підписання договору відповідачем було здійснено електронним підписом, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора А 8083, який був надісланий на номер мобільного телефону.

За умовами договору, передбаченими п.2.1-2.2 слідує, що кредитодавець відкриває для позичальника невідновлвюану кредитну лінію на умовах визначених договором. Кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності та задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.

Цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» п. 3.1.

Відповідно до п. 4.1, 4.4 договору, розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту 22000,00 грн. Дата надання/ видачі кредиту 12.07.2023р.

Базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору.

Згідно визначення термінів наведених в п.1.1 базовий період сплати відсотків (базовий період) проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом та комісії за видачу кредиту. Кількість днів у Базовому періоді вказана у розділі 4 цього договору.

Пунктом 4.5 договору передбачено, сплату процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту (якщо п. 4.7 цього Договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені графіком платежів (який є додатком 3 до цього договору) дати, які є останніми днями відповідних базових періодів.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму виданого кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою) (п.4.6).

Пунктом 4.9 договору передбачено, що строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 06.05.2024р. Строк дії договору є рівним строку кредитування.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору (за весь строк кредитування) становить 124300,00 грн. (п. 4.11).

Довідкою про перерахування суми кредиту №1238-1682 від 12.07.2023р. та листом АТ КБ «Приват банк» підтверджується надання кредитних коштів ОСОБА_1 шляхом переведення їх на вказаний позичальницею рахунок через систему платежів LigPay в сумі 22000,00 грн. згідно умов укладеного договору. Відповідач отримання кредитних коштів не заперечувала. Відтак, вказані обставини свідчать про належне виконання ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» своїх зобов`язань.

Розділом 5 договору визначено порядок повернення кредиту. Так, п 5.1 передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит в останній день строку кредитування, вказаний в п. 49 цього договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у правилах. Кредит вважається повернутим кредитодавцю з моменту зарахування суми грошових коштів у повному розмірі виданого кредиту на банківський рахунок кредитодавця.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені графіком платежів (який є додатком 3 до цього договору) дати, які є останніми днями відповідних базових періодів.

З таблиці обчислення загальної вартості кредиту (графік платежів за договором) вбачається, що 25.07.2023р. ОСОБА_1 повинна була сплатити 7920,00 грн., з яких 4620,00 грн. проценти за користування кредитом та 3300,00 грн. комісія за надання кредиту, а потім кожні 14 днів сплачувати по 4620,00 грн. в якості процентів. Останній платіж здійснити 06.05.2024р. в сумі 23980,00 грн., з яких 2200,00 грн. сума кредиту за договором та 1980,00 грн. - залишок за процентами.

Проте, як вбачається з картки обліку договору (розрахунку заборгованості) ОСОБА_1 сплативши 24.07.2023р. на погашення кредиту суму в розмірі 8756,00 грн., в подальшому свої зобов`язання не виконувала, що призвело до прострочення виконання зобов`язання та утворення заборгованості, розмір якої станом на 17.11.2023р. склав 53966,00 грн., з яких: 20240,00 грн. основний борг та 33726,00 грн. заборгованість за відсотками за період користування кредитом в 129 днів, з яких кількість днів користування ставкою 1,2% - 28 днів, кількість днів користування ставкою 1,5% - 91 день.

Відповідно до п. 8.5 договору, у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту (якщо п. 4.7 договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом, а також в повному розмірі комісії за видачу кредиту.

Таким чином, позивачем було доведено, що умови укладеного з ОСОБА_1 договору щодо своєчасно та повного повернення кредитних коштів, сплати відсотків, позичальницею виконані не були, що призвело до виникнення в неї заборгованості, розмір якої, згідно наданого розрахунку, становить 53966,00 грн..

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до вимог абз. 2 ч. 2ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з вимогами ч. 1 та 2ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями статті 12 цього Закону визначено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 12 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1ст. 1049 ЦК України).

Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст.. 4, 5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовою зокрема вважається послуга з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Статтею 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору.

Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі:

1) у паперовому вигляді;

2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";

3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Отже, укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.

При цьому, судом, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основними зобов`язаннями та за нарахованими їй відсотками за період користування кредитними коштами, а тому позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є обґрунтованими та доведеними в зв`язку з чим підлягають повному задоволенню.

З приводу заперечень відповідача щодо невірного нарахування їй відсотків, суд виходить з наступного.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048 Цивільного кодексу України).

Згідно з частино 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

У пунктах 6.18- 6.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 зазначене таке:

"6.18. У постанові від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 Цивільного кодексу України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.

6.19. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

6.20. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

6.21. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

6.22. Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

6.23. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

6.24. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

6.25. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

6.26. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

6.27. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

6.28. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання".

У пункті 6.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також зазначено, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

З вищевикладеного слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між сторонами договору позивач надав відповідачу кредит, а останній зобов`язувався повернути його у повному обсязі у визначений договором строк - 06 травня 2024 року (п. 4.9 договору).

Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами за весь нарахований ним період, оскільки погоджений сторонами строк кредитування не закінчився.

Відтак суд не приймає до уваги доводи відповідача, оскільки останні не ґрунтуються на умовах укладеного договору та положеннях чинного законодавства.

Щодо неврахування в розрахунку заборгованості всієї суми, яка була сплачена ОСОБА_1 .

Відповідно до п.2.3 договору, для мінімізації загальних затрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту протягом перших 70 днів з дати отримання кредиту згідно наступного рекомендованого графіку оплат: 1 платіж 25.07.2023р. на суму 8756,00 грн., з яких 1760,00 грн. сума погашення кредиту, 6996,00 грн. сума процентів та комісії разом.

Згідно п. 4.3 договору тип комісії одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, якщо п. 4.7 договору передбачено сплату комісії за видачу кредиту).

Пунктом 4.7 договору визначено, що комісія за видачу кредиту становить 15% від суми виданого кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що 24.07.2023р. ОСОБА_1 сплатила суму коштів в розмірі 8756,00 грн., що відповідає обумовленій сторонами сумі в п. 2.3 договору, яка включає в себе окрім погашення частини кредитної заборгованості та сплати відсотків також сплату суми комісії, а тому суд не вбачає підстав для врахування вказаної відповідачем суми при визначенні розміру заборгованості.

Також спростовуються доводи ОСОБА_1 про неотримання нею письмової вимоги про повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками, оскільки з долучених до позову доказів слідує, що письмова вимога про усунення порушень умов договору №1238-1682 від 12.07.2023р. за вих. № 1238-1682/в від 05.12.2023р. була направлена за зареєстрованою адресою місця проживання боржниці, а саме: АДРЕСА_1 , підтвердженням чого є список згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів.

Щодо розстрочки рішення суду.

Згідно ст.. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Врахувавши надані відповідачем на підтвердження свого скрутного матеріального стану докази, а саме відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, згідно яких за період з вересня 2023 р. по березень 2024р. сума доходу ОСОБА_1 становить 15919,89 грн., а також наявність у неї малолітньої дитини ОСОБА_2 , 2010 р.н. що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та розірвання в 2017 році шлюбу, що підтверджується рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24.03.2017р., суд прийшов до висновку про можливість розстрочення суми боргу відповідача строком на один рік.

Щодо судових витрат.

Згідно ст.. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відтак, з відповідача на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 526-530, 625, 626, 638, 1048-1049, 1054-1055, 1077-1078 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (, місцезнаходження 01133, м. Київ, Бульвар Лесі Українки, буд. 26 офіс 407) загальну суму заборгованості за кредитним договором №1238-1682 від 12.072023р. в розмірі 53966 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят шість) гривень 00 коп.

В порядку ст.. 267 ЦПК України розстрочити ОСОБА_1 виконання рішення строком на дванадцять місяців зі сплатою коштів до 28-го числа кожного місяця рівними частинами по 4497 (чотири тисячі чотириста дев`яносто сім) гривень 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (, місцезнаходження 01133, м. Київ, Бульвар Лесі Українки, буд. 26 офіс 407) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02.04.2024р.

Суддя: Третьякова І. В.