28.03.2024 Справа № 756/9156/23
Справа № 756/9156/24
Провадження № 2-др/756/39/24
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Діденко Є.В.,

за участі секретаря судового засідання - Войтенко В.В.,

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Скопич М.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача Скопич М.С. про відшкодування судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 30.01.2024 року позов залишено без розгляду на підставі заяви позивача.

Також, 14.02.2024 року до суду від відповідача надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 18500,00 грн. з копіями документів, у заяві поставлено питання про поновлення строку на подання заяви про судові витрати.

Від позивача надійшли письмові заперечення, у яких позивач посилається на відсутність підстав для стягнення витрат, оскільки позов не був викликаний необґрунтованими діями позивача і не був безпідставним, заяви в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України відповідач не робив, заява подана з пропуском строку, та заявлена сума гонорару є необґрунтованою.

В судовому засіданні відповідач і її представник підтримали заяву, представник позивача заперечив з підстав, викладених письмово.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку, представник відповідача вказує, що не могла подати заяву про судові витрати раніше, оскільки не приймала участі в останньому засіданні, у якому позов було залишено без розгляду, про подання такої заяви відомо не було, перебувала у відпустці.

Суд вважає, що наведені у заяві підстави заслуговують на увагу, і тому слід поновити строк на подання заяви про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Суд зазначає, що не погоджується з позицією представника позивача про те, що у цій справі відсутні необґрунтовані дії позивача, а тому відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу. Так, положення ч. 5 ст. 142 ЦПК України покликані забезпечити право відповідача на відшкодування судових витрат, у разі, зокрема залишення позову без розгляду. У цій справі позивач ініціював судовий процес, що потягло судові витрати для відповідача, а потім позивач сам подав заяву про залишення позову без розгляду. Тому, на підставі ч. 4 ст. 142 ЦПК України, у цій справі відповідач має право на відшкодування понесених ним судових витрат, за умови доведення їх розміру і обґрунтованості.

На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, позивачем суду надано: договір про надання правничої допомоги № 28/23 від 14.08.2023 року з адвокатом Скопич М.С., додаткова угода № 1, якою продовжено строк дії договору, квитанція до прибуткового касового ордера від 16.08.2023 р. на суму 18500,00 грн., акт про виконання договору про надання правової допомоги від 12.02.2024 року на суму 18500,00 грн. із переліком робіт.

Відповідно до п. 5.1 Договору про надання правничої допомоги, за послуги, передбачені даним договором Клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі та на умовах, визначених домовленістю сторін.

Надаючи оцінку поданим відповідачем документам, суд зазначає, що у Договорі про надання правничої допомоги, сума гонорару і порядок його обчислення, як це передбачено статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», не узгоджена. Натомість, у договорі вказано, що сума гонорару визначається домовленістю сторін, тобто договір не містить суми гонорару та способу його визначення.

Таким чином, відповідачем не доведено узгодження в договорі суми гонорару у передбаченому законом порядку, що виключає можливість стягнення заявлених витрат.

Наданий суду Акт про виконання договору про надання правової допомоги від 12.02.2024 року на суму 18500,00 грн. із переліком робіт, був укладений вже після виконання договору, а тому не може розглядатись судом як домовленість сторін на стадії укладення договору, або як частина договору про надання правничої допомоги. Надана суду квитанція про оплату 18500,00 грн. не підтверджує узгодження між сторонами гонорару у договорі, та неможливо дійти висновку, за які саме види правничої допомоги і в якому обсязі було сплачену вказану суму при укладенні договору.

Відтак, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу не підлягають стягненню за недоведеністю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 137, 141, 263-265, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача Скопич М.С. про відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Є.В. Діденко