Провадження № 22-ц/4808/233/24
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю ОСОБА_1 адвоката Якубовського О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Якубовського Олексанра Олександровича на рішення Івано-Франківського міського суду від 07 листопада 2023 року, ухвалене в складі судді Антоняка Т.М. в м. Івано-Франківську, повний текст складено 17 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним в частині кредитного договору, розірвання кредитного договору, об`єднаної в одне провадження зі справою за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним в частині кредитного договору.

Позовні вимоги з урахуванням уточнених вимог, обгрунтовані тим, що 15.04.2011 року ОСОБА_1 шляхом підписання заяви-анкети № SAMDN1373 про надання кредиту, отримала право користуватись кредитним лімітом (овердрафтом) на її платіжній карті АТ КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, для використання кредитних коштів на споживчі цілі (споживчий кредит). У період з 25.06.2013 позивачка користувалась кредитом та належним чином обслуговувала свою заборгованість зі сплати процентів, що підтверджується, зокрема, довідкою відповідача № L3JТS0R93ОМFQ76G від 05.12.2019, у відповідності до якої заборгованість за кредитом станом на 23.03.2017 року, 21.04.2017 року дорівнювала нулю. Вказує, що банком неодноразово змінювались істотні умови кредитного договору, а саме: 1) розмір кредитного ліміту збільшувався з 3000 грн. до 18 000 грн., що підтверджується порівнянням інформації про процентну ставку, яка зазначена у заяві-анкеті від 25.06.2013 року та призначеннями платежів з операціями із списання відсотків за користування кредитним лімітом, зокрема за 30.04.2015 року; процентну ставку за користування кредитом: 01.09.2014 з 2,3 % місячних (27,6% річних) на 2,7 % місячних (32,4% річних); 01.04.2015 з 2,7 % місячних (32,4% річних) на 3,5% місячних (42,00% річних), що інформацією про розмір і призначення платежів за операціями зі списання відсотків за користування кредитним лімітом, зокрема за 30.04.2015 року, 28.02.2015 року, 30.09.2014 року; змінювалася форма виразу процентної ставки: замість процентів річних - процентів місячних, що може бути підтверджено порівняльним аналізом інформації про форму виразу процентної ставки, яка міститься у заяві-анкеті від 25.06.2013 року і у виписці за записами про операції, зокрема, які зазначені вище. Такі дії суперечили положенням ч. 1 ст. 652 ЦК України, ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, а також ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і порушувало право позивачки, як споживача фінансової послуги з кредитування, на: незмінність істотної умови договору в частині суми кредиту; на отримання у встановленій (письмовій) формі повідомлення про передбачувану зміну процентної ставки по кредиту у строк не пізніше ніж 15 днів до такої зміни; можливість реалізувати передбачене право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Волевиявлення позивачки щодо утримання від повного дострокового погашення кредитної заборгованості 01.09.2014 року (в сумі 13253 грн. 14 коп.), а також 01.04.2015 року (в сумі 17409 грн. 97 коп.) не було вільним у розумінні ч. 3 ст. 203 ЦК України. Просила визнати кредитний договір № SAMDN1373, укладений між позивачкою та відповідачем 25.06.2013 року, в частині збільшення кредитного ліміту з 3000 грн. до 18 000 грн. та збільшення процентів за користування кредитом у розмірі, що перевищує 27,6% річних, - недійсним; кредитний договір № SAMDN1373, укладений між позивачкою та відповідачем 25.06.2013 року - розірвати; застосувати на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України та ч. 3 ст. 652 ЦК України до правовідносин сторін наступні наслідки недійсності вищезазначеного кредитного договору, у відповідній частині та наслідки його розірвання у іншій частині, із врахуванням строків позовної давності, зобов`язавши: позивачку - повернути отримані кредитні кошти у розмірі 18000 грн. і сплатити відповідачу проценти за користування кредитними коштами за ставкою 27,6 % річних, із врахуванням строків позовної давності, тобто за останні три роки до дати відкриття судом провадження у даній справі; відповідача - повернути позивачці усі кошти, що були за останні три роки до дати відкриття судом провадження у даній справі або фактично отримані ним або нараховані позивачці як її заборгованість: а) як проценти за користування кредитом по ставці, яка перевищує 27,6 % річних; б) пеня; в) штраф (процентна складові та фіксована сума); г) комісія, дозволивши при цьому взаємозалік зустрічних однорідних грошових вимог згідно ст. 301 ЦК України. Та з врахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати договір щодо кредитування АТ «КБ «Приватбанк» поточного рахунку ОСОБА_1 у формі заяви-анкети від 23.07.2007 року, 15.04.2011 року, недійсним в частині: збільшення кредитного ліміту 25.06.2013 року з 2000 грн. до 15000 грн.; 01.07.2013 року з 15000 грн. до 17000 грн.; 06.07.2018 року з 17000 грн. до 18000 грн.; збільшення розміру процентів за користування кредитом - 01.09.2014 з 2,3 % місячних (27,6% річних) на 2,7 % місячних (32,4% річних); 01.04.2015 з 2,7 % місячних (32,4% річних) на 3,5% місячних (42,00% річних) а також нарахування процентів на проценти;збільшення у період з 01.06.2017 року по 01.11.2021 року заборгованості по кредиту за рахунок перенесення нарахованих прострочених процентів в сумі 47010,66 грн. до тіла кредиту із подальшим нарахуванням на цю суму процентів.

У грудні 2021 року представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.04.2011 року у розмірі 36 471,90 грн та понесених судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за заявою ОСОБА_2 було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 18000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язковий платежу. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, у ОСОБА_1 станом на 07.12.2021 року виникла заборгованість у розмірі 36 471,90 грн, з яких: 29 250,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту, у т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 29250,60 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 7 221,30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 36 471,90 грн, та 2 270,00 витрати понесені на оплату судового збору.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 06 червня 2023 року справу № 344/21947/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним в частині кредитного договору, розірвання кредитного договору та справу № 344/20836/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг об`єднано в одне провадження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним в частині кредитного договору, розірвання кредитного договору відмовлено. Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк» 29 250 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн. 60 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Якубовський О. О. подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну оскаржуваного рішення та задоволення первісного позову, відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що банком в односторонньому порядку без повідомлення ОСОБА_1 змінював істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту банком в односторонньому порядку (без згоди позичальника) збільшувався неодноразово: 25.06.2013 року з 2000 грн. до 15000 грн.: 01.07.2013 року з 15000 грн. до 17000 грн.; 06.07.2018 року з 17000 грн. до 18000 грн, процентна ставка за користування кредитом банком в односторонньому порядку збільшувалась: 01.09.2014 з 2,3 % місячних (27,6% річних) на 2,7 % місячних (32,4% річних); 01.04.2015 з 2,7 % місячних (32,4% річних) на 3,5% місячних (42,00% річних). Крім того, змінювалася також форма виразу процентної ставки : замість процентів річних - процентів місячних, що може бути підтверджено порівняльним аналізом інформації про форму виразу процентної ставки, яка міститься у заяві-анкеті від 25.06.2013 року і у виписці за записами про операції. З 01 червня 2017 року щомісячно у перший день періоду списувались нараховані проценти, а 01 березня 2019 року і 01 квітня 2019 року ще й пеню, що призвело до штучного збільшення заборгованості.

29 грудня 2023 року представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» Рокетська С.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що з моменту підписання ОСОБА_1 заяви, між сторонами був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до запропонованого банком договору. Сторонами при укладенні кредитного договору досягнуті усі істотні умови договору. Банк надав позичальнику кредит, проте останньою не повернуто вказаний кредит не сплачено відсотки за користування кредитом, тобто фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приват банк» не повернуті. Вказує, що в заяві-приєднання від передбачена базова процентна ставка та сторони узгодили процентну ставку в межах та поза межами пільгового періоду та процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Якубовський О. О. апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити цю скаргу.

В попередньому судовому засіданні представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» Рокетська С.В. доводи апеляційної скарги заперечила, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим. У подальшому просила розглядати справу у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні спірного кредитного договору вимоги статті 203 ЦК України не були порушені, отже правові підстави, передбачені статтею 215 ЦК України, для визнання кредитного договору недійсним відсутні, оскільки банком перед укладенням спірного договору було ознайомлено позичальника з основними умовами кредитування. Текст підписаного сторонами кредитного договору свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договору до моменту реальної передачі грошових коштів, які були надані позивачу за позовом.

Рішення суду в цій частині відповідає вимогам закону й матеріалам справи.

Право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, визначене частиною першою статті 15 ЦК України.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Для визнання недійсним кредитного договору необхідним є встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду, у зв?язку з укладенням оспорюваного договору.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 81 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що позивачка підписала анкету-заяву від 15 квітня 2011 року, отримувала платіжні картки (персональний ідентифікаційний номер для авторизації), користувалася кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у визнанні недійсним в частині кредитного договору, оскільки при укладенні з ОСОБА_1 кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк та сторонами було дотримано форми кредитного договору. Перевипуск платіжних карток у подальшому, у тому числі з оформленням платіжної картки іншого класу, не свідчить про укладення іншого кредитного договору, недодержання його письмової форми та не є підставою недійсності кредитного договору.

Задовольняючи частково позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк», суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві позичальника від 15.04.2011 року не передбачено сплату відсотків за користування кредитом, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність у вигляді відсотків. Також матеріали справи не містять доказів того, що саме надані суду Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 15.04.2011 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які нею не підписувались.Ураховуючи наведене, суд стягнув з ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк» 29 250 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн 60 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту. У стягненні 7 221,30 грн - заборгованості за простроченими відсотками відмовлено.

Рішення суду в цій справі представником Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» не оскаржується.

З рішенням суду в частині стягнення 29 250 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн 60 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту повністю погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 15 квітня 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.17 Т.1).

На виконання умов договору ОСОБА_1 видано кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії до 04/15, пізніше кредитну картку № НОМЕР_2 , термін дії до 06/15 та в останнє кредитну картку № НОМЕР_3 , термін дії до 03/21 (а.с.16 Т.1).

Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 15000 грн, який неодноразово змінювався, зокрема 01.07.2013 збільшений до 17000грн, 06.07.2013 року був збільшений до 18000грн, а в останнє, 01.07.2021 року зменшено до 0,00 гривень (а.с.15 Т.1).

До кредитного договору Банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви позичальника, Витяг з Тарифів карт Банку «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/.

За розрахунком Банку станом 17 вересня 2023 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 36 471,90 грн, з яких: 29 250,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту, у т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 29250,60 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 7 221,30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Установивши обставини підписання ОСОБА_1 заяви від 14 квітня 2011 року, отримання ним кредитної картки № НОМЕР_1 та грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, часткового повернення суми кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами кредитних відносин та відповідно виникнення у позичальника обов`язку повернути отриманий кредит.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зробила такий висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 квітня 2011 року, посилався на Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна`та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15 квітня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22 грудня 2023 року ), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Посилання в апеляційній скарзі на сплату відсотків за користування кредитом не заслуговують на увагу, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 квітня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Разом з тим, постановляючи рішення про стягнення на користь банку 29 250 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн 60 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту, судом першої інстанції не враховано, що у період розгляду цієї справи ОСОБА_1 з січня 2020 року по травень 2021 року сплатила заборгованість за тілом кредиту у розмірі 27 028,40 грн, що підтверджується квитанціями ( т. 3 а.с.99-117).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, рішення Івано-Франківського міського суду від 07 листопада 2023 року у частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк» 29 250 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн 60 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту необхідно змінити та зменшити розмір стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту з 29 250 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн 60 коп. до 2 222 (дві тисячі двісті двадцять дві гривні) 20 коп (29 250 000 - 27 028,40 = 2 222,20).

За змістом ст.382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Відповідно до підпункту В пункту 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої вказаної статті), у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини другої вказаної статті).

Згідно посвідчення № НОМЕР_4 Серія ААК від 19.12.2018 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи.

Відповідно ст. 5 Закону України Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнена від справти судового збору.

Ураховуючи, що за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку про зміну оскаржуваного рішення та зменшення розміру заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 222 грн з заявленої суми 29 250 грн 60 коп, що становить 6 %, то судовий збір у розмірі 136 (сто тридцять шість), 20 грн ( 2270*6 %) слід компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк» за рахунок Державного бюджету України, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України пропорційно задоволеного позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Якубовського Олексанра Олександровича задовольнити частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 07 листопада 2023 року у частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк» 29 250 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн 60 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту змінити та зменшити розмір стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту з 29 250 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн 60 коп. до 2 222 (дві тисячі двісті двадцять дві гривні) 20 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк» 136 (сто тридцять шість) , 20 грн судового збору за рахунок Державного бюджету України, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 08 квітня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта