ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/3573/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Каліушка Ф.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ) про повернення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.02.2022 між позивачем та відповідачем було укладено договір найму нерухомого майна, за умовами якого ОСОБА_2 надає ОСОБА_1 у тимчасове, оплатне користування (найм) житлове приміщення, а саме: ізольовану однокімнатну квартиру розміщену на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з усіма невід`ємними технічними пристроями і з предметами домашньої обстановки, згідно з Додатком №1 до договору, а ОСОБА_1 приймає в оренду вищевказаний об`єкт нерухомості для його використання. Так, ОСОБА_1 за допомогою Інтернет банкінгу «Приват24» перевела на картковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в загальному розмірі 20 000,00 грн. Однак, через п`ять днів після укладеного договору найму нерухомого майна, на території України розпочалась повномасштабна військова агресія з боку Російської Федерації, а відтак позивач не підписавши акту прийому-передачі об`єкту нерухомості, не передавши орендодавцю ключі від квартири, не набувши права користування через форс-мажорні обставини житловим приміщенням, за допомогою месенджерів сповістила відповідача про своє бажання повернути вище вказану суму коштів. В подальшому, відповідач пообіцяв повернути вказані кошти позивачу, та, отримавши первинну заяву про досудове врегулювання спору, надіслав на адресу позивача грошову суму в розмірі 5 000,00 грн., а пізніше ще два платежі по 1 000,00 грн. Таким чином, відповідач повернув позивачу суму грошових коштів у розмірі 7 000,00 грн., а враховуючи той факт, що позивач не починала користуватися орендованим житлом, відповідач безпідставно продовжує утримувати набуту суму коштів позивача у розмірі 13 000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2023 вище вказану цивільну справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2024, дану справу визначено за суддею Каліушком Ф.А.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вище вказана ухвала суду разом з позовною заявою та доданими до неї документами направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідача, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім того, ухвала суду направлялась за вказаною у позові адресою, а саме: АДРЕСА_1 . Проте, вказані процесуальні документи повернулись на адресу суду без вручення відповідачу. При цьому, 07.02.2024 відповідач в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва ознайомився з матеріалами справи №761/20803/23, що підтверджується його підписом у заяві про ознайомлення з матеріалами справи.

Однак, відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечень чи клопотань з процесуальних питань, а також не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від позивача також не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.02.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір найму нерухомого майна, за умовами якого ОСОБА_2 надає ОСОБА_1 у тимчасове, оплатне користування (найм) житлове приміщення, а саме: ізольовану однокімнатну квартиру розміщену на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з усіма невід`ємними технічними пристроями і з предметами домашньої обстановки, згідно з Додатком №1 до договору, а ОСОБА_1 приймає в оренду вищевказаний об`єкт нерухомості для використання його з метою, узгодженою з ОСОБА_2 .

Іншими умовами договору сторони погодили:

- наймодавець зобов`язується передати наймачеві об`єкт нерухомості до «19.02.2022» по акту прийому - передачі об`єкту нерухомості (додаток №1 до цього договору) (п. 2.1.1);

- щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості становить - 8 000,00 грн. Оплата при заселенні вноситься за перший та останній місяць відразу та становить 16 000,00 грн. Сума забезпечувального платежу становить 8 000,00 грн. Забезпечувальний платіж зберігається у наймодавця протягом терміну дії договору. Після закінчення терміну дії договору, забезпечувальний платіж повертається наймачеві після фактичного звільнення наймачем об`єкту нерухомості. Забезпечувальний платіж не повертається у разі якщо наймач розриває договір в односторонньому порядку до закінчення терміну його дії (пп. 3.1, 3.2);

- даний договір вступає в силу з «19.02.2022» та діє до «19.02.2023» включно (п. 6.1).

Так, сторони погодили усі умови договору, будь-яких зауважень чи доповнень до нього не внесено, що підтверджується їх вланоручними підписами в графі «Реквізити і підписи сторін», а відтак відповідно до п. 6.1 договір найму нерухомого майна вступив в законну силу 19.02.2022.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач вказує, що на виконання умов вищевказаного договору, за допомогою Інтернет банкінгу «Приват24», вона здійснила перерахунок грошових коштів зі своєї картки на картку відповідача у розмірі 20 000,00 грн. Однак, враховуючи той факт, що через п`ять днів після укладеного договору на територію України розпочалось повномасштабне вторгнення Російської Федерації, а також враховуючи той факт, що орендар не підписав акту прийому-передачі об`єкту нерухомості, як то визначено у п. 2.1.1 договору, не передав орендодавцю ключів від квартири, не набув права користування через форс-мажорні обставини житловим приміщенням, за допомогою месенджерів, позивач сповістила власника майна про своє бажання повернути суму вищевказаних грошових коштів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 4 ст. 653 ЦК України).

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення вказаних норм дає підстав для висновку, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом договір розірвано за рішенням суду, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України (див. висновок у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі № 537/4259/15-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 зазначено, що «кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 вказано, що «відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі №334/2517/16-ц та від 13 січня 2021 року у справі № 539/3403/17.

Так, згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано скріншот з Internet card, з якого вбачається, що 19.02.2022 було здійснено переказ грошових коштів, а саме о 15:56 год. - 15 075,00 грн., о 15:58 год. - 5 025,00 грн., 17:12 год. - 4 020,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що з вищевказаного скріншоту не можливо встановити кому належить картка з якої було здійснено переказ вище вказаних грошових коштів, а також не можливо встановити кому, ким та за які послуги були перераховані кошти. Також суд зазначає, що в договорі найму нерухомого майна будь-які реквізити сторін щодо рахунків та номерів карток за допомогою яких будуть здійснюватись перерахування грошових коштів за користування об`єктом нерухомості відсутні.

Окрім того, до матеріалів справи долучено заяви про досудове врегулювання спору, які скеровувались адвокатом Буженком Ю.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на адресу ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_1 , а також скріншоти з месенджерів, у яких позивач вела переписки з особами, які іменуються як « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 ».

При цьому, суд зауважує, що будь-яких доказів того, що заяви про досудове врегулювання спору дійсно направлялись за вищевказаною адресою відповідача, матеріали справи не містять.

Крім того, суд не бере до уваги скріншоти переписок, які велися у месенджері між позивачем та особами, які іменуються як « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 », оскільки вказані особи не є сторонами договору найму нерухомого майна, як і не є учасниками процесу у даній справі.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту перерахування грошових коштів відповідачу, як і не вбачається в діях останнього утримання набутих коштів позивача, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Керуючись стст. 4, 12, 19, 76-84, 141, 263-265, 268 ЦПК України, главою 83 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.

Дата складання повного тексту рішення 01.04.2024 року.