Справа № 454/2399/21 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О. А.
Провадження № 22-ц/811/367/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м.Львів

Справа № 454/2399/21

Провадження № 22ц/811/367/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Буженка Юрія Сергійовича на рішення Сокальського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Сокалі 23 листопада 2023 року у складі судді Веремчука О.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від спадкування,-

встановив:

6 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її (позивача) чоловік ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. 24 лютого 2012 року за №1-121, про що 21 березня 2012 року зроблено запис у реєстрову книгу за №28; а також земельної ділянки площею 1,200 га, що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , земельної ділянки площею 1,8199 га, яка належить спадкодавцю на підставі державного акта ЛВЗ491 від 20 листопада 2001 року. Зазначає, що іншими спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Вказує, що спадкодавець ОСОБА_3 потребував сторонньої допомоги та піклування. Доглядом за ним та похованням займалася вона (позивач) разом з ОСОБА_5 . Стверджує, що відповідач не доглядала ОСОБА_3 , коли він хворів, не навідувала в лікарні, постійно влаштовувала з ним сварки та виганяла з дому. Відповідач не займалася похованням ОСОБА_3 та не допомагала матеріально. Крім того, ОСОБА_1 не прийшла на поховання батька. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - Буженко Ю.С . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви. Вказує, що ОСОБА_3 хворів та потребував стороннього догляду. Доглядала за ним позивач. Зазначає, що ОСОБА_2 є інвалідом першої групи та потребує догляду, однак відповідач ухилялася від допомоги батькам.

2 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала заперечення на апеляційну скаргу. Зазначає, що вона була на похованні ОСОБА_3 , що стверджується фотографіями, наданими суду першої інстанції. Вказує, що позивач має інвалідність першої групи від 5 квітня 2021 року. На день смерті спадкодавця ОСОБА_2 не була інвалідом. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ОСОБА_2 належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання нею 25 березня 2024 року судової повістки, однак в судове засідання вона не з`явилася. Представник ОСОБА_7 - адвокат Буженко Ю.С. подав клопотання про відкладення розгляду справи апеляційним судом, з якого вбачається, що представнику позивача також було відомо про судове засідання в апеляційному суді, призначене на 11 годину 30 хвили 4 квітня 2024 року. Клопотання обґрунтоване тим, що адвокат Буженко Ю.С. 4 квітня 2024 року приймає участь у Буському районному суді Львівської області у справі про адміністративне правопорушення. Представник Буженко Ю.С. посилається на право адвоката визначати пріоритетність різних процедур, призначених на один час. Разом з тим адвокат не надав доказів на підтвердження того, що він дійсно представляє інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, оскільки до клопотання долучено лише роздруківку про призначення справи, з якої не вбачається, що учасником цієї справи є адвокат Буженко Ю.С. Колегія суддів визнала причини неявки позивача та її представника неповажними та відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України ухвалила проводити розгляд справи за відсутності цих учасників справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (актовий запис №27).

Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1276 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Спадкова трансмісія має місце при спадкуванні як за законом, так і за заповітом. При спадковій трансмісії спадкують усі спадкоємці померлого спадкоємця, який не встиг прийняти спадщину сам.

Спадкова трансмісія настає у тих випадках, коли спадкоємець як за законом, так і за заповітом помер після відкриття спадщини та не встиг її прийняти. Якщо спадкоємець прийняв спадщину (незалежно від способу прийняття) і помер, не оформивши спадкових прав, спадщина, яку він прийняв, підлягає розподілу вже між його спадкоємцями. Крім того, при спадковій трансмісії (ст. 1276 ЦК України) йдеться не про самостійне спадкування, а лише про здійснення права на прийняття спадщини.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку. Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їх життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, що ОСОБА_1 мала можливість її надати, проте ухилялася від обов`язку щодо її надання.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 цього Кодексу.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що ОСОБА_3 хворів та потребував сторонньої допомоги, яку відповідач йому не надавала.

Під безпорадним належить розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому належить враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для забезпечення життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

У постановах Верховного Суду від 1 квітня 2019 року (справа № 752/12158/14-ц), 21 березня 2018 року (справа № 337/6000/15-ц), 4 липня 2018 року (справа № 404/2163/16-ц) ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Згідно із ч.2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідач проживала окремо від батька, не цікавилася його життям та здоров`ям, не виконувала своїх обов`язків, передбачених СК України, що дає підстави для усунення відповідача, як спадкоємця першої черги за законом, від права на спадкування майна після смерті батька.

Позивачем не надано суду доказів ухилення відповідача від надання ОСОБА_3 допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме від відповідача.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Сімейним кодексом України встановлено обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред`явлена лише після смерті спадкодавця.

Належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, яка мала можливість її надати, проте ухилялася від обов`язку щодо її надання; що спадкодавець за життя звертався до відповідача з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого ОСОБА_1 свідомо ухилялась, відсутні.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, належить звернути увагу на те, що спадкодавця пережили, окрім відповідача ОСОБА_1 , ще два спадкоємці першої черги, які мали обов`язок надавати йому допомогу.

Відтак, належить зазначити, що є не доведеним, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача, як спадкоємця, за умови отримання її від інших осіб (інших спадкоємців першої черги), а також того, що відповідач мала матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу спадкодавцеві.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Відповідні положення містяться у постанові КЦС ВС від18 жовтня 2021 року у справі № 205/4674/19.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Позивачем не доведено, що спадкодавець потребував допомоги від спадкоємця ОСОБА_1 за умови отримання її від інших осіб, чи мала спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу, що спадкодавець звертався до дочки з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого остання ухилялась.

Отже, ОСОБА_1 не вчинила умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавця.

Колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав вважати, що наявні обставини (ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи), які є підставою для усунення відповідача ОСОБА_1 від права спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Висновки суду першої інстанції не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Буженка Юрія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 8 квітня 2024 року.

Головуючий

Судді