Справа № 953/5398/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2024 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання - Півоварової Д.В.,
представник позивача адвоката Рудницького Ю.І. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача - адвоката Максимова М.І. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 953/5398/23 за позовом Акціонерного товариства Cенс Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11 грудня 2019 року між АТ "СЕНС БАНК" та ОСОБА_1 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501215486. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальникові кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 заборгованість за Кредитним договором становить 89 011,30 гривень.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 03.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження в цивільній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.
27.07.2023 від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов Відзив на позовну заяву (а.с.38), у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що між нею та позивачем існують договірні відносини про надання банківських послуг та укладено договір про надання банківських послуг. 11.12.2019 між АТ "СЕНС БАНК" та ОСОБА_1 було укладено відповідний договір та підписано анкету-заяву. Також 11.12.2019 вона звернулася до позивача із анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку НОМЕР_1 .
06.12.2023 від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Максимова М.І. до суду надійшли письмові пояснення (а.с.110-111), у яких представник відповідача просив у задоволенні позову Акціонерного товариства Cенс Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.
Представник відповідача зазначив, що позовна заяви не містить конкретних вимог, що саме стягується за позовом, відповідач зі змісту сформульованих позивачем позовних вимог може тільки здогадуватися, що швидше за все йде мова саме про заборгованість за картковим кредитом. Матеріали справи не містять доказів видачі відповідачу кредитних коштів на заявлену позивачем суму. До суду подана банківська виписка за кредитною карткою World Debit Mastercard, видача якої взагалі не передбачалася умовами видачі споживчого кредиту.
Вказує, що вивчивши розрахунок заборгованості, наданий позивачем до суду, можна зробити висновок що він є математично невірним, адже взагалі незрозуміло яким чином було визначено заборгованість на суму, заявлену у позовній заяви. На підставі такого розрахунку перевірити суму боргу за допомогою математичних розрахунків не вбачається за можливе.
Крім цього, позивач не надав суду графік погашення кредиту, що також у свою чергу унеможливлює перевірку правильності розрахунку заборгованості. Позивач нараховує відсотки на прострочену заборгованість, що умовами Акцепту пропозиції про укладання угоди про надання кредиту № 501215486 взагалі не передбачено, можливі тільки нарахування за ст. 625 ЦК України.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з підстав, викладених у позові, просив його задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на підстави, викладені у Відзиві на позов та поясненнях у справі.
Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено наступні фактичні обставини.
11.12.2019 між ОСОБА_1 та АТ "Альфа-Банк" укладено кредитний договір № 501215486, оформлений офертою та акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501215486, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с.4, 5, 6).
Сторонами у судовому засіданні не заперечувався факт видачі кредитором та факт отримання боржником споживчого кредиту на суму 99 250,00 гривень.
Представник позивача у судовому засіданні також визнав той факт, що споживчий кредит відповідачкою був повернутий банку у повному обсязі.
Відповідач під час судового засідання категорично заперечувала факт отримання 11.12.2019 будь-якої кредитної картки та використання кредитного ліміту. Зазначила, що значно пізніше отримала кредитну картку, а вказаний позивачем борг не відповідає реальним обставинам справи.
Суд звертає увагу на наступне.
Матеріали справи (стор. 10) містять розрахунок заборгованості за кредитом № 501215486 від 11.12.2019.
Сума ліміту у розрахунку позивача вказана у розмірі 7000,00 грн.
Позивачем також було подано до суду виписку по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 11.12.2019 по 22.01.2023 роки.
При цьому, назва виписки стосується кредитної картки World Debit Mastercard за період з 11.12.2019 по 22.01.2023 років, а зміст виписки складається з двох розділів - "Операції по рахунку НОМЕР_2 " та "Операції по платіжній картці World Debit Mastercard 5355хххххххх4426".
Представник позивача не пояснив суду розбіжність у назві виписки, де вказано про кредитну картку, та змістом виписки, який стосується операцій по банківському рахунку та операцій по платіжній, а не кредитній картці.
При цьому, згідно умов кредитного договору № 501215486 від 11.12.2019 рахунок НОМЕР_2 використовувався саме для видачі споживчого кредиту, а не встановлення та використання кредитного ліміту, а видача платіжної картки World Debit Mastercard 5355хххххххх4426 взагалі не передбачалася та не може розглядатися у якості кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом.
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 05.09.2023 у справі №953/5399/23 за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позовні вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором від 11.12.2019 року №501215486 в загальній сумі 27475 грн. 72 коп., а також судовий збір в сумі 2007 грн. 64 коп. В решті позову відмовлено (а.с.161-162).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1,3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити певний стандарт доказування обраний судом. Саме стандарт доказування, поряд із внутрішнім переконанням судді, дозволяє оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суддю у своїй версії, що робить оцінку доказів об`єктивною та більш обґрунтованою. Застосування певного стандарту доказування, дозволяє продемонструвати у судовому акті розумовий процес судді щодо оцінки доказів. Стандарт доказування це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. Іншими словами, це певний критерій (поріг) прийняття рішення для суду, через установлення певної міри, ступення доведеності (переконання/впевненості), досягнувши якої факт вважається встановленим.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в цивільному процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Суд вважає, що позивач в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Сенс Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 501215486 в розмірі 89011,30 грн., а тому не вбачає підстав для задоволення позову.

Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню з відповідачів не підлягають.

Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню з відповідачки не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 174, 178, 211, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України, ст.ст.207, 610, 627-629, 638, 525, 526, 536, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Cенс Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Позивач: Акціонерне товариство Cенс Банк, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДПРОУ 23494714 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Повне судове рішення складено та підписано 04 квітня 2024 року.

Суддя Колесник С.А.