Справа № 183/6193/17
№ 2/183/1721/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

01 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ПАРІС», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 77 056,87 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 19 січня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем, шляхом акцептування Банком пропозиції Клієнта, був укладений кредитний договір, відповідно до умов заяви № 002-23068-190113.

Згідно вказаного кредитного договору відповідачеві банком відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України гривні, з лімітом кредитної лінії у розмірі 42800,00 грн. Обслуговування Карткового рахунку здійснюється у відповідності до Тарифів, що є невід`ємною частиною договору. Відповідач, до підписання Пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування Рахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України.

У зв`язку з відкликанням банківської ліцензії у АТ «Дельта Банк», відповідно до постанови правління НБУ №664 від 02.10.2015 року, після спливу чергового строку ліміту Кредитної лінії, відповідно до п.2.4 ч. 3 Договору, був встановлений ліміт Кредитної лінії у розмірі 0,00 грн., а не сплачена заборгованість за договором, визнана простроченою.

Позивач зазначає, що зі своєї сторони виконав умови кредитного договору, надав відповідачеві кредитні кошти у зазначеному вище розмірі, відповідач скористався кредитною лінією, але станом на 06.10.2017 року не виконує належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 77056,87 грн., яка складається з наступного: 0,00 грн. - тіло кредиту; 45123,24 грн. прострочене тіло кредиту; 31933,63 грн. заборгованості за відсотками; 0,00 грн. заборгованості за комісією.

Зазначену суму заборгованості ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути з відповідача, а також покласти на нього судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею по справі призначено ОСОБА_2 (а.с. 15).

Ухвалою суду від 04 грудня 2017 року відкрито провадження по справі (а.с. 16).

04 грудня 2018 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення по справі № 183/6193/17, яким позові вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі (а.с. 34-36).

Ухвалою суду від 12 червня 2020 року змінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Паріс» (а.с. 56-58).

27 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яка була уточнена 11 січня 2024 року(а.с. 69-70).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.12.2023 року головуючою суддею по справі призначено ОСОБА_2 (а.с. 74).

Ухвалою суду від 11 січня 2024 року прийнято до свого провадження заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення (а.с. 78).

Ухвалою суду від 29 січня 2024 року скасовано заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2018 року по справі 183/6193/17 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 83-84).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 31.01.2024 року головуючою суддею по справі призначено ОСОБА_2 (а.с. 86).

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав письмові пояснення, в яких заперечив проти скасування та перегляду заочного рішення суду та зазначив про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутність.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та ОСОБА_1 був укладений договір № 002-23068-190113 від 19 січня 2013 року, шляхом акцептування Банком пропозиції Клієнта, який складається з заяви позичальника (Пропозиції), Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Згідно умов договору банком відкрито відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України гривні, з лімітом кредитної лінії у розмірі 42 800,00 грн. строк дії якої складає 364 дні. Обслуговування карткового рахунку здійснюється у відповідності до Тарифів, що є невід`ємною частиною договору. Відповідач підтвердив, що попередньо ознайомлений з Пропозицією та Тарифами банку, з якими повністю згоден, їх зміст розуміє, та положення яких неухильно зобов`язався виконувати (а.с.5-6).

ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань по кредитному договору у повному обсязі не виконував, в результаті чого станом на 06.10.2017 року виникла заборгованість у розмірі 77056,87 грн., яка складається з наступного: 0,00 грн. - тіло кредиту; 45123,24 грн. прострочене тіло кредиту; 31933,63 грн. заборгованості за відсотками; 0,00 грн. заборгованості за комісією, що підтверджується наданим до суду розрахунком заборгованості (а.с.4).

23 квітня 2020 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2230/К, за яким банк відступив новому кредитору належні йому права вимоги до фізичних осіб позичальників за кредитними договорами визначеними у спеціальних реєстрах (а.с. 48).

Відповідно до витягу з додатку №1 до договору № 2230/К від 23.04.2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «ФК «Паріс», до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 002-23068-190113 від 19 січня 2013 року (а.с. 47).

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч.2 ст. 1083 ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Так у відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, в силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до вимог ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем в позові.

У свою чергу, відповідач звернулася до суду із письмовою заявою про застосуванням позовної давності.

За змістом ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Стаття 267 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, відмовити у позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Згідно пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності.

У відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № 002-23068-190113 від 19 січня 2013 року, станом на 06.10.17 року останній допустив заборгованість за тілом кредиту та відсотками, у розмірі 77 056,87 грн.

В той же час кінцевий строк повного погашення кредиту встановлений у договорі визначений по 18 січня 2014 року включно, а останній платіж в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 був здійснений у квітні 2014 року.

Зважаючи на вище викладене слід дійти висновку про те, що строк позовної давності у даному випадку сплив у квітні 2017 року, а позивач звернувся із вказаним позовом до суду 01 грудня 2017 року.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року за № 444/9519/12, яка є обов`язковою для виконання судами України.

Враховуючи, що відповідачем подано до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності, та те, що представник позивача не надав жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності, то у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, і відповідно, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Паріс» у повному обсязі з підстав пропуску строків позовної давності.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансовій компанії «Паріс» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач ? Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», , місце знаходження: вул. Велика Васильківська, 77А, м. Київ, 03150;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Сорока О.В.