Номер провадження: 22-ц/813/1762/24
Справа № 509/4046/19
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 509/4046/19

Номер провадження: 22-ц/813/1762/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Ступник А.О.,

учасники справи:

- позивачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_3 , 2) ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які є правонаступниками ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування держаної реєстрації права власності та визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Кириченка П.Л. о 14 годині 19 хвилин 24 травня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни за індексним номером 42129610 від 19.07.2018 р. про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна під реєстраційним номером 237 у вигляді жилого будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Зобов?язати будь-якого державного реєстратора видалити відомості про право власності ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; 2) визнати за ОСОБА_5 право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, який складається з: - жилого будинку під літерою «А», загальною площею - 87 кв. м., житловою площею - 64,8 кв. м; - навісу «Б»; - літньої кухні «В»; - сараю «Г»; - огорожі та споруд №1-4. Також позивач просить стягнути з відповідачів на його користь судові витрати та витрати пов?язані з наданням правової допомоги.

ОСОБА_5 обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_6 , після смерті якого залишилося майно у вигляді жилого будинок з господарським будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (у теперішній час - Флотська). Другим спадкоємцем 1-ої черги за законом є його зведена сестра - ОСОБА_4 . Він у 6-місячний строк звернувся до нотаріуса, однак свідоцтво про право на спадщину йому нотаріусом видано не було через відсутність у батька правовстановлюючих документів на будинок, що змусило його звернутися до суду. За браком доказів прав власності батька на спірний будинок рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області по цивільній справі №2-310/11 у задоволенні його позовних вимог та вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на спірний будинок було відмовлено. У липні 2019р. він випадково дізнався що без його відома право власності на весь спірний будинок рішенням державного реєстратора було оформлено на ОСОБА_3 , що спонукало його звернутися за захистом своїх прав до суду.

Вказує на те, що спірний будинок було побудовано батьком у період шлюбу з ОСОБА_7 - матір`ю позивача (Т. 1, а. с. 2 7).

Узагальнені доводи відповідачів в суді першої інстанції

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву ОСОБА_5 вказала, що вона у 1970 році самостійно, за свої власні кошти побудувала спірний будинок за адресою - АДРЕСА_1 . Дружина померлого ОСОБА_6 ОСОБА_8 до будівництва вказаного будинку не має ніякого відношення, так як вона з ОСОБА_6 з 1968 року не проживали однією сім`єю та не вели спільного домашнього господарства. Оскільки спірний будинок побудовано особисто нею у 1970 році, тобто до 05.08.1992 року, то державний реєстратор у передбаченому законодавством порядку та строки зареєстрував її особисте право власності на весь будинок з господарським спорудами та будівлями. За таких обставин ОСОБА_3 просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі, оскільки спірний будинок є її особистою власністю (Т. 1, а. с. 61 64).

Процесуальні дії в суді першої інстанції

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції позивач ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 вересня 2022 року залучено до участі у справі, в якості правонаступника позивача у справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір померлого ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 185).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 лютого 2023 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , замість померлого ОСОБА_9 (Т. 2, а. с. 29).

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить: 1) скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни за індексним номером 42129610 від 19.07.2018 р. про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна під реєстраційним номером 237 у вигляді жилого будинку розташованого за адресою - АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Зобов?язати будь якого державного реєстратора видалити відомості про її право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; 2) визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, який складається з: - жилого будинку під літерою «А», загальною площею - 87 кв. м., житловою площею - 64,8 кв. м.; - навісу «Б»; - літньої кухні «В»; - сараю «Г»; - огорожі та споруд №1-4, в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .. Також просить стягнути з відповідачів судові витрати. Зазначає про необхідність вказати, що рішення є підставою для скасування відомостей скасування права власності ОСОБА_3 на спірний жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами та одночасно є підставою для реєстрації права власності на частини вказаного будинку за ОСОБА_2 ..

Правонаступник померлого ОСОБА_5 позивач ОСОБА_2 обґрунтовує вищевказані позовні вимоги тим, що вона, як донька є спадкоємцем 1-ої черги після смерті свого батька - ОСОБА_5 , а тому має право успадкувати частину спірного будинку, про що він просив суд (Т. 2, а. с. 30 32).

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить: 1) скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни за індексним номером 42129610 від 19.07.2018 р. про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна під реєстраційним номером 237 у вигляді жилого будинку розташованого за адресою - АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Зобов?язати будь якого державного реєстратора видалити відомості про її право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; 2) визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, який складається з: - жилого будинку під літерою «А», загальною площею - 87 кв. м., житловою площею - 64,8 кв. м.; - навісу «Б»; - літньої кухні «В»; - сараю «Г»; - огорожі та споруд №1-4, які утворились з: 1) частини в якості спільного сумісного майна подружжя, яке було набуте ОСОБА_10 під час її шлюбу з ОСОБА_6 ; частини вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .. Також просить стягнути з відповідачів судові витрати. Зазначає про необхідність вказати, що рішення є підставою для скасування відомостей скасування права власності ОСОБА_3 на спірний жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та одночасно є підставою для реєстрації права власності на частини вказаного будинку за ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 (до укладення шлюбу з ОСОБА_11 мала прізвище - ОСОБА_12 ), як правонаступник померлого ОСОБА_5 , свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її сином, а спадкоємцями 1-ої черги є - вона та його донька - ОСОБА_2 . ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 під час її шлюбу з ОСОБА_6 , шлюб був розірваний 01.12.1981 року. Під час шлюбу подружжя побудували житловий будинок, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 , а тому їй належить 1/2 частина цього будинку. Після смерті її колишнього чоловіка ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини цього будинку, а спадкоємцями цієї частин є - його донька ОСОБА_4 та їх померлий син - ОСОБА_5 , які мають право на успадкування майна померлого батька, тобто по 1/4 частини цього будинку кожний. Так як ОСОБА_5 помер, то вона та його донька - ОСОБА_2 мають право на успадкування 1/4 частини майна їх померлого сина та батька. Оскільки реєстрація права власності відповідачкою ОСОБА_3 на весь будинок відбулася безпідставно, то воно має бути скасоване (Т. 2, а. с. 34 43).

Як вказував суд першої інстанції в своєму рішенні у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Батурін С.Є. просив суд позовну заяву задовольнити частково з мотивів вказаних у позовної заяві, оскільки ОСОБА_1 має право успадкувати після смерті сина 1/8 частину спірного будинку, а не 1/4 його частини. За наслідками розгляду справи просив ухвалити рішення, яким рішення державного реєстратора про державну реєстрацію право власності ОСОБА_3 на спірний будинок скасувати. Надати право будь-якому державному реєстратору видалити відомості про право власності ОСОБА_3 на спірний будинок з державних реєстрів, де це право реєструється. Визнати за позивачкою право власності на 5/8 частин спірного будинку, з яких 4/8 (1/2), як майно придбане під час шлюбу з ОСОБА_6 , а 1/8 частину як спадщину після смерті сина.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Батурін С.Є. просив суд позовну заяву задовольнити частково, а саме - рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірний будинок скасувати. Визнати за позивачкою ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину спірного будинку, а не на 1/2 її частину, як про це вона просила у позовній заяві.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 травня 2023 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни за індексним номером 42129610 від 19.07.2018 р. про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна під реєстраційним номером 237, у вигляді жилого будинку розташованого за адресою - АДРЕСА_2 ) визнано незаконним та скасовано.

Визнано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 5/8 частин жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: власне жилого будинку під літерою «А», загальною площею - 87 кв. м., житловою площею - 64,8 кв. м; навісу «Б», літньої кухні «В», сараю «Г», огорожі та споруд №1-4, який розташований за адресою - АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/8 частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: власне жилого будинку під літерою «А», загальною площею - 87 кв. м., житловою площею - 64,8 кв. м; навісу «Б», літньої кухні «В», сараю «Г», огорожі та споруд №1-4, який розташований за адресою - АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , в рівних частках на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі - 9841,00 (дев`ять тисяч вісімсот сорок одну) грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , в рівних частках на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1 000,00 (однієї тисячі) грн..

Зазначено, що рішення після набрання законної чинності є підставою для скасування права власності ОСОБА_3 та реєстрації права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вищевказане майно у відповідних державних реєстрах.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що допустимих, належних та достовірних доказів того, що ОСОБА_3 своїми особистими коштами та працею у 1970 році самостійно побудувала або приймала участь у будівництві спірного будинку суду надано не було. Відсутність достатніх доказів позбавило суд можливості дійти до висновку про участь ОСОБА_3 у будівництві будинку, обсягу цієї участі, трудових затрат та розміру витрачених нею грошей на його будівництво.

Таким чином сам по собі факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не породжує у ОСОБА_3 майнових прав на будинок, який був побудований під час офіційно зареєстрованого шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 ..

В силу «презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу» спірний будинок належить на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , оскільки він побудований у період їх шлюбу, а відтак за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/2 його частини, в якості майна яке було придбане під час шлюбу.

ОСОБА_3 не довела, що вона особисто побудувала спірний будинок, а також своїми зусиллями та грішми приймала участь у його будівництві під час перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , який під час будівництва перебував у шлюбі з ОСОБА_8 ..

Таким чином ОСОБА_3 не наведено і не доведено підстав для набуття нею права власності на спірний будинок, а тому рішення державного реєстратора про реєстрацію її права власності на спірний будинок підлягає скасуванню.

Крім того, наявність оскарженого рішення державного реєстратора порушувало майнові права померлого ОСОБА_5 , а на теперішній час порушує майнові права ОСОБА_1 , Філіпської та ОСОБА_4 , а тому, відповідно до приписів ст. 37 вказаного Закону вимога позивачів про скасування цього рішення підлягає задоволенню.

Оскільки після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини спірного будинку, то в силу ст. 1261 ЦК України його спадкоємцями першої черги по закону є - його син ОСОБА_5 та його донька ОСОБА_4 , які мають право успадкувати по 1/4 частини майна, яке залишилося після смерті їх батька (1/2 : 2=1/4) так як інша 1/2 частина належить ОСОБА_13 ..

В зв`язку з тим, що позивач за первісним позовом ОСОБА_5 помер до того як встиг оформити своє право власності на спадкове майно, то в силу ст. 1276 ЦК України відбулася спадкова трансмісія, а тому право на отримання належної йому частка майна, яку він мав отримати після смерті свого батька ОСОБА_6 перейшло до його спадкоємців першої черги по закону, якими є - його донька ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_1 ..

Так як ОСОБА_14 повинний був отримати 1/4 частину майна після смерті свого батька ОСОБА_6 , то кожна з них має отримати по 1/8 частини його майна (1/4 : 2 = 1/8).

З огляду на вказане позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню і їй, в якості спадкового майна повинно бути виділено 1/8 частина спірного будинку, а не 1/2 частина про яку вона просила посилаючись на вимогу батька.

Позивачка ОСОБА_1 також має право на отримання 1/8 частини спірного будинку, як спадкоємиця майна свого сина, а не 1/4, як про це вона просила у позові.

Загалом за ОСОБА_1 повинно бути визнано право власності на 5/8 частин спірного будинку ( 1/2 = 4/8 + 1/8 = 5/8), з яких 1/2 або 4/8 частка є частиною спільного сумісного майна подружжя, яке було набуте ОСОБА_1 під час її шлюбу з ОСОБА_6 , а 1/8 ч. була набута в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її сина ОСОБА_5 (Т.2, а. с. 118 125).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 травня 2023 року скасувати. Закрити провадження у справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на 5/8 частин жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: власне жилого будинку під літерою «А», загальною площею - 87 кв. м., житловою площею - 64,8 кв. м; навісу «Б», літньої кухні «В», сараю «Г», огорожі та споруд №1-4, який розташований за адресою - АДРЕСА_2 , та задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , визнання за нею право власності на 1/8 частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: власне жилого будинку під літерою «А», загальною площею - 87 кв. м., житловою площею - 64,8 кв. м; навісу «Б», літньої кухні «В», сараю «Г», огорожі та споруд №1-4, який розташований за адресою - АДРЕСА_2 .

Скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог.

Скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає про те, що: 1) судом першої інстанції не було враховано, що позовні вимоги про визнання права власності, які були заявлені ОСОБА_5 , вже були предметом розгляду в цивільній справі №2-310/11, тому стосуються одного і того ж предмета та підстав позову; 2) судом не було враховано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є належними позивачами у справі, оскільки їхні права не порушуються; 3) судом не враховано, що ОСОБА_1 вступила у справу в якості правонаступника померлого, тому остання могла діяти лише в межах підстав та предмету позову, визначених ОСОБА_5 у поданій ним позовній заяві. ОСОБА_1 в межах строку на подачу позову про поділ майна подружжя до суду не зверталась, тому відсутні підстави для задоволення вимог про визнання права власності на частину вказаного житлового будинку як спільну сумісну власність; 4) не доведено факт, що спірний житловий будинок було побудовано ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у період шлюбу; 5) оскільки право власності ОСОБА_3 було оформлено не у порядку спадкування, а згідно з процедурою реєстрації права власності на будинок, збудований до 05.08.1992 року, тому відсутні підстави для скасування державної реєстрації (Т. 2, а. с. 129 150).

Узагальнені доводи позивачів в апеляційному суді

Адвокат Батурін С.Є., діючий від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу просить у її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує на те, що рішення суду є законим та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують (Т. 2, а. с. 188 190).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.07.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 травня 2023 року (Т. 2, а. с. 155 156).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.07.2023 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 161).

У судовому засіданні адвокат Білоус І.І., діючий від імені ОСОБА_3 , апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Адвокат Батурін С.Є., діючий від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_5 позивач ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у родині ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Ця обставина спростовує твердження ОСОБА_3 про те, що він був неналежним позивачем, щодо майна, яке залишилося після смерті його батька - ОСОБА_6 ..

Шлюб укладений у 1964 році між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був розірваний 01.12.1981 року.

ОСОБА_7 після укладення 24.04.1987 року шлюбу з ОСОБА_11 змінила своє прізвище на Хмель.

За даними свідоцтва про народження НОМЕР_6 ОСОБА_15 (російською мовою ОСОБА_16 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 . Її батьком був ОСОБА_6 (російською мовою ОСОБА_17 ), а матір`ю ОСОБА_3 (російською мовою ОСОБА_18 ).

ОСОБА_15 після укладення 25.10.1997р. шлюбу з ОСОБА_19 набула прізвище чоловіка - ОСОБА_20 .

Її батьки ОСОБА_6 і ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

За даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 у родині ОСОБА_5 та ОСОБА_21 .

Згідно записів погосподарської книги №14 Прилиманської сільської Ради народних депутатів за 1986-1990 роки власником будинку АДРЕСА_1 числився ОСОБА_6 .

У довідці Сухолиманської сільської Ради №621 від 14.08.1076р. вказано, що згідно записів у погосподарських книгах за ОСОБА_6 числився будинок за АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після його смерті залишилося майно у вигляді спірного будинку, який розташований за адресою - АДРЕСА_2 .

Спадкоємцями 1-ої черги був його син ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та є його донька ОСОБА_22 .

Згідно довідки Прилиманської сільської ради №1755 від 11.10.2007 року померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 проживав у спірному будинку, у якому був прописаний з 17.08.1977 року по день своєї смерті.

Згідно довідки Прилиманської сільської ради №1756 від 11.10.2007р. та №1918 від 29.10.2007 року у спірному будинку з 14.08.1971 року була прописана відповідачка по справі ОСОБА_3 , а з 11.03.1993 року їх донька відповідачка по справі ОСОБА_4 , які проживали разом з ОСОБА_6 по день його смерті. Згідно довідки Прилиманської сільської ради №247 від 05.02.2007 року ОСОБА_3 була прописана у спірному будинку з 14.08.1971 року.

Суд вважає, що відомості викладені у цих довідках свідчать про те, що станом на 14.08.1971 року спірний будинок вже був побудований і придатний для проживання у ньому.

23.10.2007 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса із заявою про отримання спадщини після смерті батька ОСОБА_6 . У вказаній заяві наголошено, що інших спадкоємців не має, а померлий батько дружини не мав. Спадкове майно після смерті батька складається в цілому з жилого будинку, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 .

03.11.2007 року ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса із заявою про отримання спадщини після смерті батька ОСОБА_6 . У вказаній заяві наголошено, що крім нього іншим спадкоємцем є донька померлого ОСОБА_15 , а померлий батько дружини не мав. Спадкове майно складається в цілому зі спірного жилого будинку з господарським будівлями та спорудами.

Листом №1447 від 13.05.2008 року державний нотаріус повідомила ОСОБА_5 про неможливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька через відсутність у померлого ОСОБА_6 правовстановлюючих документів на будинок.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.08.2011р. по справі №2-310/11 через ненадання позивачами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 доказів належності будинку ОСОБА_6 у визнанні за ними право власності на будинок після його смерті було відмовлено. З цього рішення вбачається, що під час розгляду цієї справи ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного будинку, так як він був побудований нею разом з померлим ОСОБА_6 , а також про часткове визнання нею права ОСОБА_5 на спадкування частини будинку. ОСОБА_4 визнавала право власності батька та матері по 1/2 частині спірного будинку, а також право ОСОБА_5 на 1/4 будинку в порядку спадкування, в зв`язку з чим просила визнати за нею право власності на 1/4 його частину в порядку спадкування після смерті батька.

Ці зафіксовані судовим рішенням свідчення спростовують твердження ОСОБА_3 про те, що вона одноособово без участі свого співмешканця ОСОБА_6 побудувала спірний будинок у 1970 році.

Згодом номер будинку АДРЕСА_3 був перенумерований на номер АДРЕСА_1 була перейменована на АДРЕСА_1 .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 19.07.2018 року державний реєстратор КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І., прийняла рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на весь спірний будинок.

Підставою для реєстрації права власності стали: заява відповідачки ОСОБА_3 , технічний паспорт будинку складений 25.06.2018 року ТОВ «Конструктор-Проект Груп»; висновок №33 виданий 25.06.2018 року ТОВ «Конструктор-Проект Груп» про те, що спірний будинок не належить до самочинного будівництва; довідка №73 від 19.05.2005 року ТОВ «Авангард-Д» про виділення ОСОБА_6 земельної ділянки по АДРЕСА_3 та витяг з Наказу №33 від 21.03.1987 року по радгоспу «Авангард» про надання ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0,12 га, по АДРЕСА_3 .

У теперішній час, спірний будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,1143 га, за вказаною адресою з кадастровим номером :02:002:2175, право власності на яку було 01.02.2019 року зареєстроване на ім`я відповідачки ОСОБА_3 .. Право власності на земельну ділянку було оформлено на ОСОБА_3 після того як 19.07.2018 року за нею було зареєстровано право власності на спірний жилий будинок з господарським спорудами.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч. ч. 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність закриття провадження у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Як випливає зі змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі

№ 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі (пункти 26, 27).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі

№ 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі

№ 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19 (провадження № 61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20 (провадження № 61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21 (провадження № 61-13906св21).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Колегія суддів звертає увагу, що в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа №2-310/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , Прилиманської сільської ради, Овідіопольського району, Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Прилиманської сільської ради, Овідіопольського району, Одеської області про визнання права власності на 12 частини житлового будинку, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Прилиманської сільської ради, Овідіопольського району, Одеської області про визнання права власності на 1/4 частини житлового будинку.

Як вбачається зі змісту судового рішення, 11 лютого 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 після смерті якого відкрилася спадщина щодо спадкового майна у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця є він та його сестра ОСОБА_4 . Він своєчасно звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку йому відмовлено через ту обставину, що право власності спадкодавця за його життя на житловий будинок не було в установленому законом порядку зареєстровано. З цих підстав позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька на 1/2 частину зазначеного вище житлового будинку.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_5 , позову ОСОБА_3 та позову ОСОБА_4 було відмовлено.

У даній справі ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування держаної реєстрації права власності та визнання права власності в порядку спадкування.

У своєму позові ОСОБА_5 просить: 1) скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяни Іванівни за індексним номером 42129610 від 19.07.2018 р. про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна під реєстраційним номером 237 у вигляді жилого будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Зобов?язати будь-якого державного реєстратора видалити відомості про право власності ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; 2) визнати за ОСОБА_5 право власності на жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, який складається з: - жилого будинку під літерою «А», загальною площею - 87 кв. м., житловою площею - 64,8 кв. м; - навісу «Б»; - літньої кухні «В»; - сараю «Г»; - огорожі та споруд №1-4.

Отже, у даній справі, що переглядається, сторонами є: - позивач ОСОБА_5 , (в подальшому його правонаступники - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ); - відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

В іншій справі № 2-310/11 сторонами є: - позивач ОСОБА_5 ; - відповідачі ОСОБА_4 , Прилиманська сільська рада Овідіопольського району Одеської області; - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 .

Таким чином, у вказаних справах різниться суб`єктний склад сторін по відношенню один до одного (позивач та відповідач).

Проаналізувавши матеріали цивільної справи №511/2672/22, склад учасників справи, предмет і зміст позовної заяви у справі, яка переглядається, та справи №2-310/11, колегія суддів встановила, що склад учасників справи, предмет та підстави позовів у цих справах не є тотожними, а отже відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Щодо доводів апеляційної скарги, щодо недоведеності факту, що спірний житловий будинок було побудовано ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в період шлюбу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що факт будівництва будинку ОСОБА_6 під час його перебування у шлюбі з ОСОБА_13 , його придатності для проживання станом на 1971 рік, зміни його нумерації, проживання у ньому ОСОБА_6 підтверджено копіями свідоцтва про розірвання шлюбу між подружжям Бліновими, записами з погосподарської книги Прилиманської сільради №14 за 1986-1990 роки, технічним паспортом за 2007 рік; довідкою №73 від 19.05.2005 року ТОВ «Авангард-Д», довідкою Прилиманської сільської Ради №502 від 05.05.2009 року. У довідці Сухолиманської сільської Ради Овідіопольского району №621 від 14.08.1971 року зазначено, що згідно по господарської книги Сухолиманської сільської Ради за ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 числився будинок.

Згідно технічного паспорту спірний будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ) складається з власне жилого будинку під літерою «А» загальною площею 87 кв.м., житловою площею 64,8 кв.м; навісу «Б», літньої кухні «В», сараю «Г», огорожі та споруд №1-4.

Судом першої інстанції було вірно застосовано норми права, які підлягали застосуванню з урахуванням часу будівництва спірного будинку.

Так відповідно, до ст. ст. 22 та 28 КпШС, які діяли на час будівництва спірного будинку, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належало дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства) доходу, а їх частки вважалися рівними. Таким чином, встановлена законодавством презумпція права спільної сумісної власності подружжя розповсюджується на спірний будинок.

Згідно статей 13, 22 КпШС права та обов`язки подружжя породжував лише шлюб, укладений у державних органах запису актів громадянського стану, то майно, яке було придбано чоловіком та жінкою під час спільного проживання набувало статус спільної сумісної власності тільки у випадку зареєстрованого у встановленому порядку шлюбу між ними.

За змістом пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі №339/116/16-ц (провадження №61-15462св18). Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Верховний Суд України у Постанові від 24.05.2017 року у справі № 6-843 цс 17 вказав, що конструкція норми статті 60 СК України (аналог ст.22 КПШС) свідчить про «презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу». Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя, а тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

З огляду на вказане, суд доходить до висновку, що в силу «презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу» спірний будинок належить на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , оскільки він побудований у період їх шлюбу, а відтак ОСОБА_1 належить 1/2 його частини, в якості майна яке було придбане під час шлюбу.

ОСОБА_3 не надано належних, допустимих та достовірних доказів того, що ОСОБА_3 своїми особистими коштами та працею у 1970 році самостійно побудувала або приймала участь у будівництві спірного будинку суду надало не було.

Посилання відповідачки на факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не породжує у ОСОБА_3 майнових прав на будинок, який був побудований під час офіційно зареєстрованого шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 ..

КпШС не містить норми про визнання права власності між особами, які не перебувають у шлюбі. Ці питання вирішувалися за нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, яке діяло на час будівництва спірного будинку. У теперішній час суди при застосуванні ст. 74 СК повинні враховувати, що правило зазначеної норми поширюється лише на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі.

На підставі вказаного, вірними є висновки суду першої інстанції, що участь особи у будівництві жилого будинку разом з особою, яка перебуває у іншому шлюбі, виключає можливість визнання за нею право власності на такий будинок.

Щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 , колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції на момент реєстрації прав власності ОСОБА_3 на спірний будинок) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок державної реєстрації прав, який, зокрема, включає прийняття та перевірку документів, які подано для державної реєстрації, встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації.

Умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (тут і далі в редакції на момент реєстрації прав власності ОСОБА_3 на спірний будинок).

Відповідно до пунктів 42-44 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються : технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою, документ, що підтверджує факт відсутності перебування об`єкта нерухомого майна у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).

Відповідачка ОСОБА_3 надала державному реєстратору технічний паспорт будинку складений 25.06.2018р. ТОВ «Конструктор-Проект Груп»; висновок ТОВ «Конструктор-Проект Груп» №33 від 25.06.2018 року; наказ №33 від 21.03.1987 року по радгоспу «Авангард» та довідка ТОВ «Авангард-Д» №73 від 19.05.2005р. про виділення ОСОБА_6 земельної ділянки по АДРЕСА_3 , які не містять відомостей про час будівництва спірного будинку та участі ОСОБА_3 у його будівництві.

Колегія суддів вказує, що державним реєстратором не було перевірено факт наявності у ОСОБА_3 права власності на спірний будинок, оскільки надані документи для реєстрації права власності не підтверджують, що спірний об`єкт нерухомості на підставі правовстановлюючих документів може належати ОСОБА_3 ..

Згідно п.2 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Вірними є висновки суду першої інстанції, що відсутність у наданих ОСОБА_18 реєстратору документах відомостей про час будівництва та участь ОСОБА_3 у його будівництві дає суду підстави дійти до висновку, що державним реєстратором було безпідставно прийняте рішення про реєстрацію та зареєстровано право власності ОСОБА_3 на весь будинок, оскільки надані ОСОБА_3 реєстратору документи не відповідають тим документам на підставі яких можливо зареєструвати право власності і перелік яких викладений у ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у пунктах 42-44 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховний Суд у постанові від 03.06.2020 року у справі №363/4852/17 вказав, що державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Таким чином при дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності і такої підстави закон не передбачає.

Отже, якщо наявність такого рішення і на його підставі здійсненого запису про реєстрацію права власності порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача, то таке рішення та такий запис підлягають скасуванню.

Наявність оскарженого рішення державного реєстратора порушувала майнові права померлого ОСОБА_5 , а на теперішній час порушує майнові права ОСОБА_1 , Філіпської та ОСОБА_4 , а тому, відповідно до приписів ст. 37 вказаного Закону вимога позивачів про скасування цього рішення підлягає задоволенню.

Колегія суддів наголошує, що матеріалами справи підтверджено, що спірний будинок належить на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 оскільки він побудований у період їх шлюбу, а відтак ОСОБА_1 належить 1/2 його частини, в якості майна яке було придбане під час шлюбу.

Однак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_1 була залучена до участі у справі в якості правонаступника померлого ОСОБА_5 , тому остання могла діяти лише в межах підстав та предмету позову, визначених ОСОБА_5 у поданій ним позовній заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_8 . (Т. 1, а.с. 156)

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 вересня 2022 року залучено до участі у справі в якості позивача у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір померлого ОСОБА_5 (Т. 1, а.с. 185)

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 лютого 2023 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , замість померлого ОСОБА_9 (Т. 2, а.с. 29)

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, на підставі вказаного, колегія суддів звертає увагу, що залучивши до участі у справі ОСОБА_1 в якості правонаступника ОСОБА_5 , остання могла діяти в межах підстав та предмету позову, визначеного особою, яку було замінено.

Тому з огляду на вищевказане, задоволення вимог про визнання права власності на частину житлового будинку набутого ОСОБА_1 в період шлюбу з ОСОБА_6 , виходить за межі позовних вимог які були визначені ОСОБА_5 .. Оскільки ОСОБА_1 набула права вимоги лише в межах заявлених позовних вимог ОСОБА_5 .

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 пропустила трирічний строк на звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частину спірного майна в порядку поділу майна подружжя не підлягають задоволенню, то колегія суддів не вбачає підстав для застосування строків позовної давності.

Тому на підставі вказаного, судом першої інстанції було невірно визначено частку, яка підлягає розподілу між спадкоємцями.

Оскільки після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини спірного будинку, то в силу ст. 1261 ЦК України його спадкоємцями першої черги по закону є його син ОСОБА_5 та його донька ОСОБА_4 , які мають право успадкувати по 1/4 частини майна, яке залишилося після смерті їх батька (1/2 : 2=1/4) так як інша 1/2 частина належить ОСОБА_13 ..

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у встановлений законодавством 6-місячний строк подали до нотаріуса заяви про отримання спадщини, а тому вони є такими що її прийняли.

21.10.2021р. помер позивач за первісним позовом ОСОБА_5

05.04.2022р. ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про отримання спадщини після смерті свого сина ОСОБА_5

11.11.2021р. ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про отримання спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5 .

В зв`язку з тим, що позивач за первісним позовом ОСОБА_5 помер до того як встиг оформити своє право власності на спадкове майно, то в силу ст.1276 ЦК України відбулася спадкова трансмісія, а тому право на отримання належної йому частка майна, яку він мав отримати після смерті свого батька ОСОБА_6 перейшло до його спадкоємців першої черги по закону, якими є його донька ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_1 ..

Так як ОСОБА_14 повинний був отримати 1/4 частину майна після смерті свого батька ОСОБА_6 , то кожна з них має отримати по 1/8 частини його майна (1/4 : 2 = 1/8).

З огляду на вказане позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню і їм в якості спадкового майна повинно бути виділено 1/8 частина спірного будинку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи в частині визнання права власності в порядку спадкування, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити в цій частині нове судове рішення за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 травня 2023 року в частині визнання права власності в порядку спадкування скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/8 частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: - власне жилого будинку під літерою «А», загальною площею - 87 кв. м., житловою площею - 64,8 кв. м; - навісу «Б»; - літньої кухні «В»; - сараю «Г»; - огорожі та споруд №1-4, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 (колишній - №106-а).

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/8 частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, який складається з: - власне жилого будинку під літерою «А», загальною площею - 87 кв. м., житловою площею - 64,8 кв. м; - навісу «Б»; - літньої кухні «В»; - сараю «Г»; - огорожі та споруд №1-4, який розташований за адресою - АДРЕСА_1 (колишній - №106-а).

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 03 квітня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе