Справа № 464/8259/23
пр.№ 2/464/451/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.

секретаря судових засідань Севери Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за ним право власності на легковий автомобіль марки «Nissan» модель «Qashqai» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 . В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 11.05.2017 року виконавчим комітетом Соснівської міської ради м. Червонограда Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За час спільного проживання у шлюбі за ними було набуте 10.08.2018 року майно, а саме: транспортний засіб марки «Nissan» модель «Qashqai» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 . Транспортний засіб перебуває у власності відповідача. Однак, відповідач не бажає в подальшому користуватися таким автомобілем, має намір реалізувати спільне сумісне майно, придбане у шлюбі без його згоди, не бажає передати вказаний автомобіль у його користування, що порушує його право на частку у майні, придбаному під час шлюбу. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 06.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи.

У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11.05.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24 листопада 2023 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час шлюбу подружжям набуто майно, що в розумінні ст.60 СК України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

До майна, що є спільною сумісною власністю подружжя відноситься транспортний засіб марки «Nissan» модель «Qashqai» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , право власності на який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 10.08.2018 належить ОСОБА_2 .

Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене та зважаючи на те, що сторони не виявили бажання грошової компенсації вартості спірного майна іншому із подружжя, а саме транспортного засобу марки «Nissan» модель «Qashqai» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , а також попередньо не внесли відповідної суми на депозитний рахунок, відтак, суд вважає за необхідне позов задовольнити шляхом визнання за кожним із подружжя право власності на автомобіль марки «Nissan» модель «Qashqai» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 у рівних частках порівну.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 18, 60, 63, 69-72 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 328, 368, 372 ЦК України,суд,-

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Здійснити поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме визнати право власності на автомобіль марки «Nissan» модель «Qashqai» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 у рівних частках: за ОСОБА_1 на 1/2 частку вказаного автомобіля та за ОСОБА_2 на 1/2 частку вказаного автомобіля.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: с. Сілець Сокальського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 03.04.2024.

Суддя Мичка Б.Р