Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/2096/22
номер провадження 2/695/137/24

01 квітня 2024 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
за участю: секретаря судових засідань Оніщенко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовною заявою керівника Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вознесенської сільської ради, виконавчого комітету Вознесенської сільської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника,
Керівник Золотоніської окружної прокуратури Черкаської області, діючи в інтересах держави в особі відділу освіти Вознесенської сільської ради та виконавчого комітету Вознесенської сільської ради, звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Вознесенської сільської ради завдану ним внаслідок незаконного звільнення працівника шкоду у сумі 89 856.00 грн. Крім того, керівник Золотоніської окружної прокуратури Черкаської області просить стягнути з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури сплачений судовий збір у сумі 2481.00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що у ході опрацювання даних системи Єдиного державного реєстру судових рішень Золотоніською окружною прокуратурою встановлено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області області від 13.10.2021 року в цивільній справі № у справі № 695/883/20 задоволено позов ОСОБА_2 до Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області (далі - КУ «ЦНСП» Вознесенської сільської ради) про скасування наказів про оголошення догани та про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Вказане судове рішення постановою Черкаського апеляційного суду залишено без змін 20.01.2022.
Резолютивною частиною рішення суду від 13.10.2021 року, яке набрало законної сили 20.01.2022 року, постановлено: «Визнати незаконним та скасувати Накази КУ «ЦНСП» Золотоніської районної ради Черкаської області №30 від 19.03.2020 та № 32 від 20.03.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 .
Визнати незаконним та скасувати Наказ КУ «ЦНСП» Золотоніської районної ради Черкаської області № 9 від 23.03.2020 про звільнення ОСОБА_3 Поновити ОСОБА_4 на посаді підсобного робітника відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання селища Пальміра КУ "ЦНСП» Вознесенської сільської ради.
Стягнути з КУ «ЦНСП» Вознесенської сільської ради на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 89 856.00 грн без вирахування податків і обов`язкових платежів, що мають справлятися при виплаті заробітної плати.
Стягнути з КУ «ЦНСП» Вознесенської сільської ради на користь держави судовий збір у розмірі 1921.00 грн.
Допустити рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць та в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді підсобного робітника відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання селища Пальміра КУ «ЦНСП» Вознесенської сільської ради».
На виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року в цивільній справі № 695/883/20 виконавчим комітетом Вознесенської ради виплачено ОСОБА_4 на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу 89 856.00 грн.
Оскільки звільнення ОСОБА_4 здійснено з порушенням закону, що встановлено рішенням суду, то на відповідача ОСОБА_1 , як на службову особу, за наказом якої проведено звільнення, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Разом з тим зазначено, що у прокурора виник обов`язок виконати субсидіарну функцію щодо захисту інтересів держави у бюджетній сфері, оскільки виконком Вознесенської сільської ради неналежно виконує обов`язок щодо захисту місцевого бюджету, що полягає у пасивній поведінці щодо стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.08.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено дату відкритого судового засідання.
У судове засідання прокурор не прибув, направивши суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити. У разі повторної неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій просив судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.
Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Судом встановлено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.10.2021 року в цивільній справі № 695/883/220 за позовом ОСОБА_4 до Комунальної установи «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про скасування наказу про оголошення догани та про звільнення і поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позовні вимоги задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано накази КУ «ЦНСП» Золотоніської районної ради Черкаської області №30 від 19.03.2020 та № 32 від 20.03.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 . Визнано незаконним та скасувано наказ КУ «ЦНСП» Золотоніської районної ради Черкаської області № 9 від 23.03.2020 про звільнення ОСОБА_4 . Поновлено ОСОБА_4 на посаді підсобного робітника відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання селища Пальміра КУ "ЦНСП» Вознесенської сільської ради. Стягнуто з КУ «ЦНСП» Вознесенської сільської ради на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 89 856.00 грн без вирахування податків і обов`язкових платежів, що мають справлятися при виплаті заробітної плати. Стягнути з КУ «ЦНСП» Вознесенської сільської ради на користь держави судовий збір у розмірі 1921.00 грн. Рішення допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць та в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді підсобного робітника відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання селища Пальміра КУ «ЦНСП» Вознесенської сільської ради». Рішення набрало законної сили 20.01.2022 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Отже рішення Золотоніського міськрайонного суду від 13.10.2021 року у цивільній справі № 695/883/20, провадження № 2/695/250/21 набрало законної сили та має преюдиційне значення для цієї справи.
Водночас, накази КУ «ЦНСП» Золотоніської районної ради Черкаської області №30 від 19.03.2020 та № 32 від 20.03.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 та наказ КУ «ЦНСП» Золотоніської районної ради Черкаської області № 9 від 23.03.2020 про звільнення ОСОБА_4 в межах своїх повноважень одноосібно видав та підписав директор ОСОБА_1 .
На виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.10.2021 року в цивільній справі № 695/883/20 виконком Вознесенської сільської ради виплати ОСОБА_4 середній заробіток у сумі 89 856.00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 13 від 18 лютого 2022 року.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Відповідно до п. 8 статті 134 КЗпП України службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. Відповідно до статті 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.
Відповідно до статті 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, зокрема, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону.
Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, зокрема, у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Згідно з пунктом 20 вищевказаної постанови, право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі. Згідно з пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільнені або переведені на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 статті 134 КЗпП України та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11.04.1992) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущені ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, з огляду на зазначені норми права, при незаконному звільненні працівника настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, може бути покладено при допущенні ними будь-якого порушення закону. При цьому, суб`єктами повної матеріальної відповідальності є службові особи, за наказом чи розпорядженням яких працівника незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу. Відтак, зважаючи на те, що ОСОБА_4 звільнено із порушенням вимог закону, що встановлено рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.10.2021 року в цивільній справі № 695/883/20, за наказом директора установи ОСОБА_1 , тому саме ОСОБА_1 , як службова особа, яка одноосібно видала та підписала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну виконкому Вознесенської сільської ради у зв`язку з виплатою незаконно звільненій ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Водночас, суд зазначає, що чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника та затриманні виконання рішення суду про поновлення на роботі, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 20.05.2020 року у справі № 401/1387/17 та від 11.04.2018 року у справі № 161/6047/16-ц.
Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року в справі «Менчинська проти Росії».
Право прокурора на здійснення представництва в суді інтересів держави гарантовано статтею 131-1 Конституції України та Законом України «Про прокуратуру». Особливості участі та статусу прокурора в цивільному процесі, а також порядок та підстави звернення прокурора до суду визначено статтею 56 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами тощо. При цьому правові засади організації та порядку діяльності прокуратури визначаються Законом України «Про прокуратуру».
Згідно із ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Судом встановлено, що Золотоніською окружною прокуратурою 14.07.2022 направлено запит до Возесенської сільської ради та виконавчого комітету Вознесенської сільської ради щодо надання інформації про вжиті заходи щодо стягнення вказаних грошових коштів з ОСОБА_1 .
Згідно отриманої відповіді Возесенської сільської ради та виконавчого комітету Вознесенської сільської ради від 15.07.2022 за вихідним № 839 та 840 встановлено, що вказані органи з позовними заявами до суду не звертались у зв`язку із відсутністю фінансування та посади юриста в штатному розписі. Разом з тим, не заперечують проти звернення Золотоніською окружною прокуратурою з позовом до суду.
Крім того, бездіяльність вказаного органу місцевого самоврядування, може призвести до пропущення строків звернення до суду з позовом, що с підставою для повернення позовної заяви.
Отже, у даному випадку, у прокурора виникає обов`язок виконати субсидіарну функцію щодо захисту інтересів держави у бюджетній сфері, оскільки Вознесенська сільська рада та її виконавчий орган - виконавчий комітет Вознесенської сільської ради неналежно виконують обов`язок щодо захисту місцевого бюджету, що полягає у пасивній поведінці щодо стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.
У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду органу місцевого самоврядування з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, та, відповідно, мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів великої кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Отже, оскільки на Вознесенською сільською радою, ні її виконавчим комітетом не вживалися заходи, спрямовані на відшкодування шкоди, завданої внаслідок виплати коштів незаконно звільненому працівнику, що свідчить про наявність у керівника Золотоніської окружної прокуратури обґрунтованих підстав для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, а також беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як встановлено судом, позивачем понесені судові витрати у виді судового збору за подання позовної заяви в сумі 2481 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1141 від 02.08.2022 року.
Отже, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури у сумі 2481.00 гривень.
У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтею 19 Конституції України, статтями 4, 15, 16, 261, 1166, 1191 ЦК України, статтями 130, 134, 136, 233, 237 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про прокуратуру», статтями 10, 12, 13, 56, 76, 81, 82, 141, 178, 264-268, 354 ЦПК України, суд
Позов керівника Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вознесенської сільської ради, виконавчого комітету Вознесенської сільської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника - задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: Середа Л.В.