_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-5126/11
Провадження № 6/947/142/24
УХВАЛА

08.04.2024

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Абухіної Н.Р., розглянувшизаяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та відновлення втраченого провадження у справі №2-5126/11, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшла заява від ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та відновлення втраченого провадження у справі №2-5126/11.

В обґрунтування якої вказано, що у провадженні Київського районного суду м. Києва перебуває справа №2-5126/11 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

09.09.2008 між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №ML-501/229/2008, згідно якого ОСОБА_2 булі надані кредитні кошти у розмірі 70380,00 доларів США строком до 09.09.2023.

В забезпечення виконання кредитного зобов`язання між сторонами було укладено іпотечний договір №PML-501/229/2008, за яким передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,100 га за адресою: ОК «СК «Едем», ділянка № НОМЕР_1 , Таїровська селищна рада, Овідіопольський район, Одеська область, з кадастровим номером :01:002:1420, яка належала на праві власності позивачу.

Рішенням від 26.10.2011 у даній справі було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №М- 501/229/2008 від 09.09.2008 555065,30 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 134632,70 грн., пеню 32739,99 грн., штраф -75,00 грн., а всього стягнути 722437,99 грн.

Після звернення за правовою допомогою відповідачу стало відомо, що ЗАТ «ОТП"Банк» відступило право вимоги за договором факторингу ТОВ «ОТП Факторинг Україна». В подальшому, 11.04.2019 року право вимоги було відступлено ТОВ «Стандард Фінанс Груп».

В той же день, ТОВ «Стандард Фінанс Груп» відступило право вимоги ОСОБА_3 .

10.06.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максимом Олександровичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №31927314 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47274731від 10.06.2019 року, яким було визнано право власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3 .

Тобто, ОСОБА_3 звернув стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Незважаючи на це, після припинення кредитних правовідносин ОСОБА_3 продовжує вчиняти дії, направлені на примусове подвійне стягнення з боржника, подаючи вже двічі заяву про заміну сторони стягувана правонаступником, через що боржник має обґрунтоване занепокоєння, що ОСОБА_3 , всупереч чинному законодавству, бажає повторно стягнути з боржника грошові кошти.

З ухвали Київського районного суду м. Одеси від 24.10.2022 заявнику стало відомо, що цивільна справа №2-5126/11 знищена за закінченням встановленого терміну зберігання.

У зв`язку з цим, заявник звернувся до суду з даною заявою.

Дослідивши матеріали заяви суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Судом встановлено, що ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В. від 28 лютого 2024 року (справа №2-5126/11) заяву ОСОБА_3 про відновлення втраченого судового провадження у справі №2-5126/11 задоволено. Відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі №2-5126/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині:

- копії Кредитного договору №ML-501/229/2008 від 09 вересня 2008р., укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 ;

- копії частини №2 Кредитного договору №ML-501/229/2008 від 09 вересня 2008р.;

- заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2011 року (суддя Сватаненко В.І.) по цивільній справі №2-5126/11;

- ухвали апеляційного суду Одеської області від 05 лютого 2014р., якою рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2011 року залишено без змін;

- ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2014р., якою рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2011 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 05 лютого 2014р., залишені без змін.

Тобто, втрачене судове провадження у справі №2-5126/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором вже відновлено ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи те, що втрачене судове провадження у справі №2-5126/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором вже відновлено у відкритті провадження щодо відновлення втраченого судового провадження слід відмовити.

Щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно зі ст.1 Закону «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Під іншими причинами, слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), згідно із статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, з викладених представником заявника обставин та наданих документів, суд не вбачає підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Посилання представник заявника на те, що ОСОБА_3 звернув стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки не доводить повного виконання виконавчого документа та не є підставою для визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню.

Крім того, суд звертає увагу, що Верховний суд у своїй постанові від 16.01.2018 у справі №755/15479/14-ц, зазначає: «Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Отже, навіть в разі виконання своїх зобов`язань боржником перед кредитором (позивачем, стягувачем), виконавче провадження повинно бути закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а не шляхом визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відтак, у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та відновлення втраченого провадження у справі №2-5126/11 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 260, 261, 431, 432 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про відновлення втраченого провадження у справі №2-5126/11.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та відновлення втраченого провадження у справі №2-5126/11 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Якщо у засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.