ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1171/23 Номер провадження 22-ц/814/1354/24Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д.Є. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2023 року, ухвалене суддею Хоменком Д.Є., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування переплати пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування переплати пенсії, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області суму надмірно виплаченої пенсії у розмірі 34 362,87 грн. за період з травня 2020 року по серпень 2021 року.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як отримувач пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи інвалідності за загальним захворюванням довічно, що підтверджується витягом із акту огляду у МСЕК до довідки МСЕ серія 7-66 ТЕ №0295376 від 13.12.2010 року. 12.05.2020 року відповідач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про переведення його з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Управління рішенням від 19.05.2020 року №3 відмовило ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки ОСОБА_1 у 2011 році була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». Відповідачем рішення Управління від 19.05.2020 року було оскаржено до Полтавського окружного адміністративного суду. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задоволено частково. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року - без змін, яке набрало законної сили 29.03.2021 року. 24.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Управління із заявою, в якій просив виконати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року, у зв`язку з чим Управлінням був проведений умовний перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 12.05.2020 року та в результаті проведення умовного перерахунку пенсії було встановлено, що розмір пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» зменшується у порівнянні з отримуваною пенсією і буде становити 2 117,17 грн., про що відповідача було повідомлено листами від 23.07.2021 року, 04.08.2021 року та було рекомендовано звернутись до Управління із заявою про зупинення виконання рішення суду або надати заяву, в якій вказати, що ОСОБА_1 погоджується отримувати пенсію у меншому розмірі. Будучи обізнаним в тому, що розмір пенсії зменшиться в результаті проведення перерахунку пенсії, відповідач 03.08.2021 року звернувся до Управління із заявою, в якій наполягав на проведенні перерахунку пенсії, на підставі даної заяви був проведений перерахунок в результаті чого виникла переплата пенсії за період з 01.05.2020 року по 31.08.2021 року у розмірі 34 362,87 грн. Відповідачу були направлені листи, якими було проінформовано про наявність переплати пенсії та шляхи її повернення. Відсутність надходження цих коштів до Пенсійного фонду України завдає шкоди державним інтересам у сфері соціального захисту населення та ускладнює процедуру виплати пенсій.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування переплати пенсії відмовити - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки чи недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не надано доказів того, що ним було допущено рахункову помилку у нарахуванні пенсії та не надано доказів недобросовісності з боку відповідача ОСОБА_1 , а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи Управління щодо заявлених позовних вимог. Наполягає на тому, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року у справі №440/4598/20, що набрало законної сили 29.03.21 року, виконано Управлінням саме на підставі заяви ОСОБА_1 від 03.08.2021 року. Зазначає, що обставини справи у своїй сукупності дають підстави вважати доведеним наявність у спірних правовідносинах недобросовісності відповідача ОСОБА_1 . Він був обізнаний у тому, що приведеним перерахунком пенсії за період з 01.05.2020 року по 31.08.2021 року на виконання рішення суду від 28.09.2020 року та поданої ОСОБА_1 заяви від 03.08.2021 року, розмір його пенсії зменшиться і, як наслідок, виникне переплата пенсії, тобто, різниця між отриманим та нарахованим розміром пенсії, яку він отримав безпідставно, та факт небажання добровільного її повернення, фактична поведінка ОСОБА_1 свідчать про недобросовісність з його боку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як отримувач пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 14).

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи інвалідності за загальним захворюванням безтерміново, що підтверджується витягом із акту огляду у МСЕК до довідки Сер.МСЕ серія 7-66 ТЕ №0295376 від 13.12.2010 року (а.с. 9)

12.05.2020 року відповідач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про переведення його з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 7).

Рішенням сектору з питань перерахунків пенсій №7 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 19.05.2020 року №3 відмовило ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, оскільки, оскільки ОСОБА_1 у2011 році була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 8).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, сектора з питань призначення та перерахунку пенсій №7 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення №3 від 19 травня 2020 року сектора з питань призначення та перерахунку пенсій №7 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та здійснити нарахування й виплату (з урахуванням проведених виплат) ОСОБА_1 з 12 травня 2020 року пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу». У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 24-26).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2021 року апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області -залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року - без змін (а.с. 27-30).

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року набрало законної сили 29.03.2021 року.

24.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою, в якій просив виконати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року в частині призначення та здійснення нарахування й виплат пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (а.с. 10).

Листами від 23.07.2021 року, від 04.08.2021 року та 19.08.2021 року ОСОБА_1 було повідомлено, що в результаті проведеного перерахунку розмір пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» зменшиться, а саме, складе з 12.05.2020 року становить 2 117, 17 грн. (а.с. 12,13,15).

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листами від 20.08.2021 року, від 17.09.2021 року повідомило ОСОБА_1 , що за період з 01.05.2020 року по 31.08.2021 року виникла переплата пенсії в сумі 34362,87 грн., у зв`язку з проведенням перерахунку згідно розпорядження від 18.08.2021 року та просило вказану суму внести на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (а.с. 17,18).

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 10.05.2022 року направило ОСОБА_1 претензію про відшкодування збитків в сумі 34 362, 87 грн., яку 12.05.2022 року отримано відповідачем (а.с. 20,21).

За результатами розгляду справи по суті пред`явлених позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що у даній справі позивач отримав рішення суду від 28.09.2020 року, яким фактично було здійснено перерахунок пенсії в бік її зменшення з 12.05.2020 року. Рішення суду першої інстанції набрало законної сили лише після його перегляду апеляційним судом 29.03.2021 року.

Відповідач подав заяву про перерахунок пенсії в бік її зменшення лише 03.08.2021 року. Проте, до набрання рішенням першої інстанції законної сили 29.03.2021 року у відповідача не могло бути умислу на невиконання рішення суду, адже він не знав і не міг знати про результати розгляду справи апеляційним судом, отже, у період з 12.05.2020 року по 29.03.2021 року (набрання сили рішенням першої інстанції) дії відповідача не мають ознак зловживання. Більш того, набрання рішенням законної сили не зобов`язує відповідача отримувати виконавчий лист, це є його правом, а не обов`язком.

На противагу цьому, орган Пенсійного фонду на підставі Порядку мав можливість і повноваження самостійно вирішити питання стягнення переплачених сум пенсії, не чекаючи майже п`ять місяців на звернення відповідача із відповідною заявою 03.08.2021 року до фонду.

З врахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки чи недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не надано доказів того, що ним було допущено рахункову помилку у нарахуванні пенсії та не надано доказів недобросовісності з боку відповідача ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача розміру надмірно виплаченої пенсії за період з 01.05.2020 року по 31.08.2021 року.

За ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, то стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Також, зазначена позиція підтверджується, зокрема, Постановою Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №910/1531/18.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Вказані положення відповідають визначенню пенсії, наведеному у ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, згідно якої пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи з судовому порядку.

Отже, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе за наявності однієї з двох умов: зловживання з його боку або подання страхувальником недостовірних даних. Вищевказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, як правильно визнав суд першої інстанції, відсутня будь-яка підстава для відповідальності ОСОБА_1 та стягнення з нього переплати пенсії.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що жодного з цих трьох критеріїв для незастосування ст. 1215 ЦК України, позивач не навів, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки недобросовісності та ознаки порушень закону.

Така правова позиція відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові 27 лютого 2019 року у справі №404/4822/ 15-ц; № 14-55цс19 (пункт 30 позиції Верховного Суду) та загалом сформованій у цих правовідносинах судовій практиці. Крім того, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №753/15556/15 (провадження №14-445цс18), правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.

Доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про те, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про те, що після перерахунку пенсії на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року, що набрало законної сили 29.03.2021 року, розмір його пенсії зміниться в бік зменшення, то такі доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, згідно матеріалів справи вбачається, що звертаючись до Полтавського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 просив суд: - визнати протиправним та скасувати рішення №3 від 19 травня 2020 року сектора з питань призначення та перерахунку пенсій №7 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та здійснити нарахування й виплату (з урахуванням проведених виплат) ОСОБА_1 з 12 травня 2020 року пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 90 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці Чутівської районної державної адміністрації про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 22.07.2020 за №04-49/14 та довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 22.07.2020 за №04-19/14.

При цьому, згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року встановлено, що підставою відмови у перерахунку пенсії стало те, що ОСОБА_1 у 2011 році була призначена пенсія по інвалідності у відповідності до вимог ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

Тобто, предметом розгляду вказаної справи було визнання протиправним, скасування рішення №3 від 19 травня 2020 року та зобов`язання здійснити відповідний перерахунок. Питання про визначення розміру пенсії, можливих його змін після проведеного перерахунку не досліджувалося.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 листів Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.07.2021 року №1600-0207-8/51112, 04.08.2021 року №7679-6351/Т-02/8-1600/21 та від 19.08.2021 року № 1600-0207-8/56547 .

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 достовірно було відомо про те, що розмір його пенсії після проведеного перерахунку буде зменшено, що в свою чергу не дає підстав стверджувати про недобросовісність його дій. Пенсія ОСОБА_1 у період з травня 2020 року по серпень 2021 року нарахована та виплачена згідно Закону, підстав для її повернення не встановлено, позивачем їх наявність не доведена.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов