Справа № 461/3289/23 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/3510/23 Доповідач в 2-й інстанції Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: представника АТ «Ідея Банк» - Жовтонецького В.М.,

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року акціонерне товариство (далі - АТ) «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 105280 грн. 18 коп.

Вимоги обґрунтовано тим, що 29.10.2021 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено угоду №С-606-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (далі - кредитний договір).

Згідно кредитного договору, відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 , операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу.

Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 47,78% річних у розмірі 200000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 75000 грн.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку.

Станом на дату подання позову, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані проценти, внаслідок чого, станом на 23.03.2023 року, утворилась заборгованість в розмірі 105280 грн. 18 коп. Останній платіж/зарахування здійснено 31.05.2022 року.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 02.02.2023 року. Згідно даної вимоги, АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

31.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживача.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що згідно з умовами кредитного договору, було подано заяву на відкриття поточного рахунку № НОМЕР_2 у валюті гривня (IBAN НОМЕР_3 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, яка буде використовуватись в рамках кредитного договору та договору комплексного банківського обслуговування (надалі - ДКБОФО) (п.1 кредитного договору), однак, з тексту договору не зрозуміло, про які саме ДКБОФО йде мова, так як на сайті банку: https://ideabank.ua/ є декілька документів, схожих за назвою та змістом з ДКБОФО, що свідчить про те, що сторони не погодили умов, зазначених в угоді ДКБОФО. Вважає, що сторони не погодили істотні умови договору. Крім цього, вважає, що розмір кредитної лінії та, відповідно, розмір заборгованості був збільшений банком в односторонньому порядку і на дату подання первісного позову дорівнював 81200 грн., у той час, як на дату укладання кредитного договору становив 75000 грн.

У зв`язку з цим, просив суд зустрічний позов задовольнити, визнати недійсним угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування С-606-0 від 29.04.2021 року в частині одностороннього збільшення кредитного ліміту, зобов`язати AT «Ідея банк» здійснити перерахунок заборгованості та привести у відповідність до вимог Закону України «Про споживче кредитування» угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування С-606-0 від 29.04.2021 року в частині встановлення строку користування грошовими коштами до 03.2024 року (строк дії платіжної картки) та встановлення графіку погашення кредиту щомісячно до 25 числа поточного місяця, ануїтетними (рівними) частинами.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2023 року первісний позов АТ «Ідея Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 105280 грн. 18 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» судовий збір в розмірі 2684 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції, яким є Києво-Святошинський районний суд Київської області, за територіальною підсудністю справи.

Апелянт вважає, що судом неповно та неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, не надано належної правової оцінки доказам, які є в матеріалах справи.

На переконання апелянта, судом першої інстанції порушено підсудність даної справи, оскільки справа повинна була розглядатись Києво-Святошинським районним судом Київської області, за його зареєстрованим місцем проживання.

Окрім того, рішення прийнято на підставі поданих банком ксерокопій документів, без дослідження оригіналів таких документів.

Додає, що при вирішенні даної справи судом не було враховано правових висновків Верховного Суду в справах з подібними правовідносинами, на які він посилався в обгрунтування своєї позиції.

Зазначає, що він, як споживач банківських послуг, не укладав жодних інших договорів, крім підписаної 29.04.2021 року угоди №С-606-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

Наголошує, що банк незаконно збільшив ліміт кредиту та привласнив кошти споживача.

Стосовно інших тверджень банку, зокрема, щодо здійснення перерахунку заборгованості, строку дії договору, повернення позики та інших, апелянт вважає їх необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що такі твердження зводяться виключно до незгоди банку з відповідними доводами та аргументами апелянта та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 11.01.2024 року, АТ «Ідея Банк» висловив свої заперечення. Вважає рішення законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.04.2021 року, згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, текст якого розміщено на Інтернет-сторінці банку за посиланням: https://ideabank.ua/, між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду №С-606-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (кредитний договір).

Згідно цього кредитного договору, ОСОБА_1 отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_2 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленої кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу.

Відповідно до п.2 угоди, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення до рахунку відновлювальної кредитної лінії на умовах повернення, строковості та платності, а саме:

2.1. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. зі строком дії 12 місяців з можливістю автоматичної пролонгації.

2.2. Розмір кредитної лінії у дату укладання угоди, становить 75000 грн. та може бути змінений в межах максимального розміру за ініціативою банку або клієнта з дотриманням вимог ДКБОФО.

2.3. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 58,8% річних (4,9% в місяць) - по операціях видачі готівки; 34,8% (2,9% в місяць) - поточних операціях, згідно Тарифів банку.

2.4. Повернення заборгованості за кредитом здійснюється з дотриманням вимог ДКБОФО та чинних Тарифів банку, які розміщені на сайті банку www.ideabank.ua.

Згідно з п.3, укладанням цієї угоди клієнт у п.3.2. акцептує публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО та публічну пропозицію укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки АТ «Ідея Банк» (оферта), які розміщені на сайті банку www.ideabank.ua.; у п.3.4 підтверджує, що перед укладанням угоди отримав та погодився з інформацією, згідно з чинним законодавством України, для прийняття обґрунтованого рішення.

Укладаючи кредитний договір, сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами договору, що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою www.ideabank.ua, які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний (п.5).

Враховуючи, що зобов`язання банку щодо встановлення ліміту кредитної лінії є для нього відкличними та безризиковими, визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень.

Відповідно до п.8 угоди, банк має право змінювати розмір та термін дії кредитної лінії в межах максимального розміру кредитної лінії з дотримання вимог ДКБОФО та з повідомленням клієнта одним або декількома способами за вибором банку.

Згідно з п.10.5.1 ДКБОФО, банк має право змінювати встановлений розмір ліміту кредитної лінії відповідно до умов цього договору.

Разом з тим, відповідно до п.7 угоди, клієнт має право ініціювати зменшення розміру кредитної лінії в рамках невикористаного обсягу кредитної лінії шляхом звернення до банку.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується випискою по поточному рахунку та не заперечувалося відповідачем.

Станом на час розгляду справи, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором строк і не сплатив нараховані проценти.

Останній платіж/зарахування (поповнено поточний рахунок) здійснено 31.05.2022 року.

Сума боргу відповідача за кредитним договором, станом на 23.03.2023 року, становить 105280 грн. 18 коп., що складається з: основного боргу - 69205 грн. 23 коп., простроченого боргу - 11983 грн. 89 коп., прострочених процентів - 23991 грн. 72 коп., строкових процентів - 99 грн. 34 коп.

Заборгованість відповідача підтверджується випискою по рахунку (поточному рахунку) № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 23.03.2023 року.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, банком на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 02.02.2023 року, однак, відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, проценти за користування кредитом та інші обов`язкові платежі.

Таким чином, як було встановлено судом, згідно з умовами кредитного договору, відповідач надав заяву на відкриття поточного рахунку № НОМЕР_2 у валюті гривня (IBAN НОМЕР_3 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, яка буде використовуватись в рамках кредитного договору та договору комплексного банківського обслуговування (надалі - ДКБОФО) (п.1 кредитного договору).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч.1, 2 ст.12 ЦПК).

Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з вимогами ст.ст.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду й такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано умови кредитного договору, заборгованість у повному обсязі не погашено, її розмір не спростовано, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Всупереч вимогам ст.81 ЦПК України, відповідач не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо відсутності заборгованості за кредитним договором, а саме на підтвердження виконання ним зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, відповідно до вимог статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, відповідно до статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , підписавши 29.04.2021 року угоду №С-610-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, досягли згоди щодо всіх її істотних умов, ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами угоди, з якими він погодився в повному обсязі, оскільки підписав угоду та протягом тривалого часу з моменту укладення кредитної угоди отримував кредитні кошти, частково повертав кредитні кошти та сплачував передбачені угодою платежі, в тому числі проценти.

Заборгованість відповідача підтверджується випискою по поточному рахунку № НОМЕР_1 , що наявна в матеріалах справи, яка, у відповідності до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним бухгалтерським документом і з якої вбачається видача ОСОБА_1 кредиту, усі погашення по кредиту та їх зарахування.

На підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_3 банком також надано детальний розрахунок за кредитним договором №С-606-0 від 29.04.2021 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що розмір кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростував, належного контррозрахунку боргу не надав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором (угодою) є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що з тексту договору (угоди №С-610-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки) не зрозуміло про які саме ДКБОФО йде мова, оскільки на сайті позивача є декілька документів, схожих за назвою та змістом з ДКБОФО, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на зміст угоди №С-610-0 від 29.04.2021 року, яка діє згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування (ДКБОФО), що затверджений розпорядженням банку з усіма змінами та доповненнями до нього, розміщена в загальному доступному місці банку та на його сайті. Відповідач не надав іншої редакції договору комплексного банківського обслуговування, ніж та, що діяла на момент укладення угоди №С-610-0 від 29.04.2021 року, і яка долучена позивачем до позовної заяви. ДКБОФО AT «Ідея Банк» має чітко визначений строк дії, затверджений протоколом засідання правління 03/17-07 від 17.03.2021 року, вводився в дію з 22.03.2021 року - в частині внесення змін до визначення пільгового періоду (розділ 1) та пунктів 10.4. 10.24; з 19.04.2021 року - в частині внесення інших змін.

Покликання апелянта на те, що банк в односторонньому порядку збільшив розмір заборгованості відповідача, з огляду на збільшення розміру кредитної лінії з 75000 грн. до 81200 грн., що є неприпустимим в силу положень ст.525 ЦК України та ч.7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки, підписавши угоду №С-610-0 від 29.04.2021 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, сторони передбачили максимальний ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн та кредитний ліміт на дату укладення угоди - 75000 грн., а також те, що розмір кредитної лінії може бути змінений в межах максимального розміру за ініціативою банку або клієнта з дотриманням вимог ДКБОФО.

Отже, збільшення банком розміру наданих в кредит коштів відповідає умовам угоди, укладеної між банком та ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції правильно акцентував увагу на п.7 угоди, за умовами якої, клієнт має право ініціювати зменшення розміру кредитної лінії в рамках невикористаного обсягу кредитної лінії шляхом звернення до банку. Однак, після збільшення розміру 31.05.2022 року кредитної лінії з 75000 грн. до 81200 грн., ОСОБА_1 жодним чином не висловив заперечень стосовно такого збільшення.

Твердження відповідача про те, що банк привласнив собі кошти, на які було збільшено ліміт та розпорядився вказаними коштами на власний розсуд, є безпідставним.

Згідно з п.10.22.2. ДКБОФО, списання плат, передбачених цим договором та Тарифами, може відбуватися в тому числі за рахунок кредиту, наданого клієнту у вигляді кредитної лінії, встановленої за БПР, і для такого списання банку не потрібно окреме розпорядження клієнта.

Враховуючи викладене, 31.05.2022 року кошти, які знаходились на рахунку клієнта, були розподілені на погашення наявної у нього заборгованості, що повністю відповідає умовам угоди.

Окрім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що зміна (збільшення кредитної лінії) не є зміною умов кредитного договору, на що потрібна згода сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу з порушенням правил підсудності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ухвалою від 11 серпня 2023 року вирішувалось клопотання сторони відповідача про передачу справи за територіальною підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області за місцем проживання відповідача, в якій суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, обґрунтовуючи тим, що, укладаючи кредитний договір, сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами договору, який затверджений розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці банку за електронною адресою: www.ideabank.ua, та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний.

Відповідно до п.9.22 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, договір кредиту виконується за місцем знаходження банку: 79008, м. Львів, Галицький район, вул. Валова, 11, та у випадку спору між сторонами за цим договором, позов може пред`являтися також за місцем виконання кредитного договору.

Відповідно до ч.8 ст.28 ЦПК України, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач скористався передбаченою ч.8 ст.28 ЦПК України альтернативною підсудністю такої справи і пред`явив позов до Галицького районного суду м. Львова на свій вибір. Ухвала не оскаржувалась і набрала законної сили.

Підстави вважати, що суд розглянув справу з порушенням правил підсудності, відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та обставини справи, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 22 березня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич