провадження 2/201/1053/2024
УХВАЛА

02 квітня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Могиліною Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпро клопотання представника позивача про зупинення провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи Національний банк України і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договорів, відшкодування збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 вересня 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про розірвання договорів, стягнення збитків та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що сторонами були укладені договори депозитних вкладів, строк виконання яких не настав. Але 22 грудня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» списав кошти з рахунків, у тому числі за договорами депозитних вкладів, про що позивачу стало відомо з Приват24. Оскільки відповідач про розірвання договорів, наступне списання коштів та підстави не повідомляв, будь-які документи, повідомлення з цього приводу не направляв.

Предметом спору є здійснення відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк»), на думку позивача, помилкового переказу з рахунків неналежного платника згідно з положеннями ст. 32.3.2. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.1073 ЦК України. Оскільки відповідач 22 грудня 2016 року з рахунків позивача ОСОБА_1 безпідставно та незаконно списав належні їй грошові кошти. У зв`язку з цим позивачем заявлено вимоги про розірвання договорів, за якими списані грошові кошти, та стягнення сум збитків; позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2017 року провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання, розглядаються клопотання, справа по суті не слухалася, спір по суті не вирішено.

В судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про зупинення провадження по справі в зв`язку з неможливістю, на їх (позивача і представника) думку, розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається у Верховному Суді (за позовом ОСОБА_2 стосовно АТ КБ «ПриватБанк» і інш. справа № 826/7432/17 про протиправні і скасовані акти органів влади, прийняті у процесі націоналізації ПАТ КБ «ПриватБанк» та цивільної справи № 201/473/17 за позовом ОСОБА_3 з аналогічними, на думку позивача, підставами та предметом, як і у справі за позовом ОСОБА_1 ), тобто - до розгляду іншої справи по аналогічному спору, в зв`язку з неможливістю розгляду цієї справи, факти та обставини тієї справи можуть мати преюдиційне значення при вирішенні цієї цивільної справи. Вказані справи витребувані Верховним Судом та відкрите касаційне провадження, тобто фактично спір не вирішено - до розгляду іншої справи, факти та обставини тієї справи можуть мати преюдиційне значення при вирішенні цієї цивільної справи.

Правовою підставою заявник зазначає п. 10 ч. 1 ст. 251 ЦПК України про можливість суду зупинити провадження по справі в разі: 10) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою палатою Верховного Суду.

Представник позивача наполягав на задоволенні клопотання, представник відповідача (банку) заперечував проти цього, вказавши на його не обгрунтованість.

З`ясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали справи та клопотання сторони позивача, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, а стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дійсно відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачена можливість (право) суду зупинити провадження по справі в разі: 10) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою палатою Верховного Суду; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За підстав, вказаних заявником, суд зупиняє провадження в справі в разі саме неможливості розгляду цієї справи, а суд вважає можливим розгляд цієї справи, оскільки ця справа по суті ще не слухалася, матеріали справи не досліджені, пояснення сторін не були, розглянуті не всі клопотання, перевірка доказів не проведена, інших доказів на підтримку клопотання не надано.

Отже рішення набрало законної сили в іншій справі і суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Для вирішення цієї цивільної справи повинні бути саме преюдиціальними факти, які можна встановити при ухваленні судового рішення в тій справі. При цьому важливо, що необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі, тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

На даній стадії слухання суд вважає помилковим висновок про необхідність зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, що розглядається в цивільному порядку, оскільки таке зупинення можливе лише за умови, якщо в іншій справі можуть вирішитися питання щодо підстав, вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду; при цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; зупиняючи провадження у справі через неможливість розглянути її до вирішення іншої справи, не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Отже посилання заявника на те, що рішення у тій справі може вплинути на результати розгляду цієї цивільної справи, протирічить названому.

Для правильного вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід з`ясувати: як пов`язані справи, які розглядаються судом загальної юрисдикції, чим обумовлюється неможливість розгляду справи. При цьому слід враховувати, що пов`язаність справ полягає у тому, що рішенням іншого суду, який розглядає справу, встановлено обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення для даної справи. Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи; підлягає з`ясуванню, чи дійсно від наслідків розгляду тієї цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Таким чином, суд може проводити вищезазначені дії і слухання справи далі, клопотання безпідставне, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), зупинення провадження чи відмова в цьому, встановлення певних термінів і інш. не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Таким чином, суд може проводити вищезазначені дії і слухання справи далі, клопотання безпідставне, а тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 182, 222, 251, 252, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання сторони позивача про зупинення провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи Національний банк України і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про розірвання договорів, відшкодування збитків та моральної шкоди відмовити.

Ухвала набрала законної сили 02 квітня 2024 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -