Номер провадження: 22-ц/813/1652/24
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Байрамова Олександра Володимировича, представника акціонерного товариства «Сенс-Банк» на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2023 року, постановленого під головуванням судді Коваленко О.Б., у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року акціонерне товариство «Альфа Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №2007/13-2.06/67 від 16.02.2007 року, що становить 265469,70 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2023 року замінений позивач АТ «Альфа Банк» на його правонаступника АТ «Сенс-Банк».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2023 року у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» відмовлено.

12 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн., посилаючись на те, що судом при постановлені рішення не було вирішено питання про стягнення витрат на правничу допомогу за поданим клопотанням про відшкодування судових витрат.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2023 року заява про ухвалення додаткового рішення задоволена.

Стягнуто з АТ «Сенс-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Не погодившись з додатковим рішенням суду, адвокат Байрамов О.В., представник АТ «Сенс-Банк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення скасувати, винести нове, яким у задоволені клопотання про винесення додаткового рішення відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що сума стягнутих витрат на правничу допомогу є неспів мірною з ринковими цінами послуг адвоката та значно завищені, так як справа не є складною, провадження у справі проводилось у спрощеному провадженні, до суду подано лише відзив та у справі засідання не відбувались.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Попова О.А., представник ОСОБА_1 посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення без змін, оскільки вважає рішення суду законним, обґрунтованим та таким, що ухвалено на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи. Також просить стягнути з АТ «Сенс-Банк» витрати на правничу допомогу, надані в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Байрамова О.В., представника АТ «Сенс-Банк», адвоката Попову О.А., представника ОСОБА_1 ,перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, за наступних підстав.

Задовольняючи заяву та стягуючи з АТ «Сенс-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., суд першої інстанція виходив із їх доведеності та обґрунтованості.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погоджується не в повному обсязі, за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в суді першої інстанції адвокат Попова О.А. на підставі ордеру, представляла інтереси ОСОБА_1 .

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. стороною відповідача були надані до суду договір про надання правничої допомоги від 20.07.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та АО «АФ «Легіон»; додаток №1 від 20.09.2022 року до договору про надання правничої допомоги «Перелік юридичних послуг, що надаються за договором, порядок і розмір їх оплати», додаток №2 від 20.09.2022 року до договору про надання правничої допомоги «Погодинні ставки спеціалістів адвокатського об`єднання», а також акт виконаних робіт (послуг) від 02.03.2023 року за договором про надання правничої допомоги від 20.07.2020 року.

Заявлений адвокатом Поповою О.А., представником ОСОБА_1 розмір витрат на правничу допомогу у загальному розмірі склав 20 000 грн.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

У постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.».

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Альфа Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2023 року замінений позивач АТ «Альфа Банк» на його правонаступника АТ «Сенс-Банк».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2023 року у задоволенні позову АТ «Сенс-Банк» відмовлено.

Відповідач, звертаючись до суду з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн., посилався на розгляд справи та відмову у задоволені позову.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги подані адвокатом Байрамовим О.В., представником АТ «Сенс-Банк» заперечення проти правової допомоги, в якому адвокат Байрамов О.В. просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу за недоведеністю або зменшити їх розмір, посилаючись на те, що заявлені вимоги по правовій допомозі у сумі 20000 грн. не є співмірними та значно завищені.

Також, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи договір про надання правничої допомоги від 20.07.2020 року, додаток №1 від 20.09.2022 року до договору про надання правничої допомоги «Перелік юридичних послуг, що надаються за договором, порядок і розмір їх оплати», додаток №2 від 20.09.2022 року до договору про надання правничої допомоги «Погодинні ставки спеціалістів адвокатського об`єднання», а також акт виконаних робіт (послуг) від 02.03.2023 року за договором про надання правничої допомоги від 20.07.2020 року, з урахуванням складності справи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному відповідачем розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати вимогам п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України та критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що судом були порушені норми процесуального права, приймаючи до уваги співмірність заявлених витрат на правову допомогу зі складністю справи, надані позивачем заперечення про зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення зміні, зі зменшенням витрат на правничу допомогу з 20000 до 5000 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи у відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Попова О.А., представник ОСОБА_1 просить стягнути з АТ «Сенс-Банк» витрати на правничу допомогу надані в суді апеляційної інстанції за підготовку відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 3000 грн., участь адвоката у судовому засіданні у розмірі 1500 грн.

Оскільки, питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що апеляційна скарга адвоката Байрамова О.В., представника АТ «Сенс-Банк» підлягає частковому задоволенню, колегія суддів з урахуванням наданих заперечень щодо їх зменшення, а також співмірністю заявлених витрат зі складністю справи вважає, що з АТ «Сенс-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1500 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Байрамова Олександра Володимировича, представника акціонерного товариства «Сенс-Банк» задовольнити частково.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2023року змінити, зменшивши стягнуті судові витрати на правничу допомогу до 5 000 гривень.

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства «Сенс-Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1 500 гривень судових витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 квітня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова