Справа № 490/7674/19
Провадження № 2/487/24/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря Радченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Заводського районного суду міста Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним

ВСТАНОВИВ:

24.10.2018 року представник ОСОБА_1 адвокат Бєлік С.В. звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва суду із позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що договір відступлення права вимоги підписаний від імені ОСОБА_1 іншою особою, в зв`язку з чим позивач просить суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 06.03.2007 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва справу передано на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва за підсудністю. 23.10.2019 року матеріали зазначеної справи надійшли до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою суду від 13.12.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням її розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.11.2020 року призначено судову почеркознавчу експертизу провадження в справі до отримання висновку експерта зупинено.

Ухвалою суду від 21.01.2021 року провадження у справі поновлено.

09.03.2021 року витребувано оригінали документів.

Ухвалою суду від 14.05.2021 року призначено судову почеркознавчу експертизу провадження в справі до отримання висновку експерта зупинено.

Ухвалою суду від 08.07.2021 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 23.07.2021 року призначено судову почеркознавчу експертизу провадження в справі до отримання висновку експерта зупинено.

Ухвалою суду від 24.11.2021 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року призначено судову почеркознавчу експертизу провадження в справі до отримання висновку експерта зупинено.

Ухвалою суду від 24.07.2023 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 16.08.2023 року закрито підготовче провадження по справі.

Позивач ОСОБА_1 , до підготовчого судового засідання жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином шляхом направлення судових повісток поштовими засобами зв`язку на адресу місця проживання позивача, зазначену в позовній заяві.

На адресу суду повернувся конверт із довідкою про причини невручення поштового відправлення із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 зроблено висновок, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним».

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: (…) сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження (…).

У Постанові від 14 серпня 2020 у справі № 904/2584/19 Верховний Суд зробив висновок, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Так, згідно ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Вимогами ч.5 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічні положення містяться в п. 3 ч. 1 ст.257 ЦПК України, якими передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

У частинах першій, другій та четвертій статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Також, суд враховує, що інформація стосовно слухання судом справи є публічною та розміщується на офіційному сайті Заводського районного суду м. Миколаєва в мережі Інтернет.

У пункті 3 частини першої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. При цьому учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Крім того, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того аналіз норм ст. 223, 257 ЦПК України вказує на те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.

Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Водночас, правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі № 310/12817/13.

Також суд враховує, що вказана цивільна справа тривалий час перебуває провадженні суду а також те, що позивач, як найбільш зацікавлена особа в розгляді даної справи, мав право бути присутнім в судовому засіданні особисто, укласти договір з представником.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи в підготовче засідання на 15.03.2024, але у вказане підготовче засідання повторно не з`явився, свого представника не направив, що, в свою чергу, є підставою для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до вимог ст. 257 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 200, 257, 260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним залишити без розгляду.

Ухвала можу бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 15.03.2024.

Суддя В.О. Гаврасієнко