ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/6052/19 Номер провадження 22-ц/814/1273/24Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

учасники справи:

представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кутепов І.О.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2023 року, ухвалене суддею Чувановою А.М., повний текст рішення складено 19 вересня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності,в якому просив суд витребувати у ОСОБА_3 з незаконного володіння 37/125 частин квартири АДРЕСА_1 як спільне сумісне майно, придбане за час шлюбу ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 37/125 частин квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувати у ОСОБА_3 з незаконного володіння 44/325 частин квартири АДРЕСА_1 , як обов`язкову частину у спадковому майні, яку успадкувала ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 44/325 частин квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що у лютому 2012 року ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дізналася, що Московським районним судом м. Харкова 24.01.2011 року винесено заочне рішення у цивільній справі, яким позов ОСОБА_9 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Харківська міська рада, Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності залишений без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_9 , ОСОБА_6 - задоволений в повному обсязі. За ОСОБА_4 визнано право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , і за ОСОБА_5 визнано правовласності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Незважаючи на те, що у Московському районному суді м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_6 відносно права власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 29.04.2011 року уклав договір купівлі-продажу частини спірної квартири з ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_5 29.04.2011 року уклала договір дарування частини зазначеної квартири з ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_6 звернулася з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, однак, позов за її життя судом не був прийнятий. Позивач ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що право власності на частину спірної квартири зареєстровано за іншою особою. Позивач також зазначив, що з 31.12.1975 року по 10.04.1985 року ОСОБА_6 перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 . У цей період ними було сплачено пайові внески за кооперативну квартиру АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу 10.04.1985 року рішенням Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_10 виділено житлову площу 11,7 кв.м квартири АДРЕСА_1 , вартістю 2 667,74 руб., визнавши за нею право власності на вказану частину паю. Згідно довідки БЖК «Брест» від 01.06.2010 року, вартість квартири АДРЕСА_1 , становила 9 002 руб. Отже, 2 667,74 руб. становить 29,6% вартості квартири, що складає 37/125 частин квартири, і ця частина є власністю ОСОБА_6 як частина спільно нажитого майна під час шлюбу з ОСОБА_7 . Частина квартири, що залишилася у власності ОСОБА_7 , складає 88/125 частини квартири. 10.04.1985 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 був розірваний. 20.08.1999 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знову зареєстрували шлюб, який був розірваний 08.04.2003 року. 20.03.2009 року ОСОБА_6 знову зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. За життя 01.02.2007 року ОСОБА_7 склав заповіт, згідно якого все своє майно в рівних частках заповідав ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 та заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2011 року за ними визнано право власності по 1/2 частці за кожним зазначеної квартири. 29.04.2011 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 подарувала свої частки зазначеної квартири ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_6 була непрацездатною вдовою, вона набула право на обов`язкову частку у спадщині, яку вона прийняла після смерті ОСОБА_7 та яка становить 44/325 (88/375:2) частини квартири АДРЕСА_1 . В оформленні спадщини ОСОБА_6 було нотаріусом відмовлено, оскільки майно зареєстровано за іншою особою, тому ОСОБА_6 зверталася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивач ОСОБА_2 як єдиний спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , також не може успадкувати частину квартири АДРЕСА_1 , тому змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 16.05.2019 року о 10-30 год. (т.1 а.с. 31).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.05.2020 року залучено до участі в справі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (т.1 а.с. 233-234).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.07.2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті на 03.08.2020 року о 10-00 год. (т.1 а.с. 247-248).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, паспорту, ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_12 (т.2 а.с. 7-12).

31.05.2021 року до суду від позивача ОСОБА_2 надійшла уточнена позовна заява, в якій просив суд: - витребувати у ОСОБА_1 з незаконного володіння 37/125 частин квартири АДРЕСА_1 , як спільне сумісне майно придбане за час шлюбу ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - визнати за ОСОБА_2 право власності на 37/125 частин квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - витребувати у ОСОБА_1 з незаконного володіння 44/325 частин квартири АДРЕСА_1 , як обов`язкову частину у спадковому майні, яку успадкувала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - визнати за ОСОБА_2 право власності на 44/325 частин квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач, окрім зазначених підстав у первісному позові, вказав на те, що під час розгляду справи в Московському районному суді м. Харкова ОСОБА_3 , незважаючи на наявність справи у суді, продала квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , яка 29.01.2021 року придбала зазначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила спірну квартиру за 705 000 грн., при цьому ОСОБА_3 зазначила, що відносно квартири не існує судового спору (п.3.1), що не відпадає дійсності (т.2 а.с. 32- 36).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2021 року задоволено клопотання представника позивача та замінено відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_1 (т.1 а.с. ).

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність цивільний справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2023 року, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М. (т.2 а.с. 95-96).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2023 року справу прийнято до провадження та вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін на 25.05.2023 року о 13-00 год. (т.2 а.с. 97).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.07.2023 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 (т.2 а.с. 140).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності; треті особи: ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з матеріалів справи вбачається, що обставини належності ОСОБА_6 права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спільної сумісної власності подружжя та обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_7 вже були предметом розгляду і по ним ухвалене рішення про відмову ОСОБА_6 у задоволенні цих вимог, рішення суду набрало законної сили. Тому, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на 37/125 частин квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнання за ОСОБА_14 права власності на 44/325 частин квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягають задоволенню.

Крім того, уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 про витребування у ОСОБА_1 із чужого незаконного володіння 37/125 частин квартири АДРЕСА_1 як спільне сумісне майно придбане за час шлюбу ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та 44/325 частин цієї квартири як обов`язкову частину у спадковому майні, яку успадкувала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з того, що доказів того, що як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набули право власності на частини спірної квартири, які просить витребувати позивач у відповідача, суду не надано, а також беручи до уваги те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстави для задоволення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішення послався на те, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2012 року позов ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про визнання за ними права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири, грошових вкладів в порядку спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування обов`язкової частки - залишено без задоволення, рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2012 року сторонами не оскаржувалося. Але, відповідно до наявних у справі документів, постановою Апеляційного суду Харківської області від 30.01.2018 року рішення Московського районного суду м. Харкова змінено, апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, в позові ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відмовлено. Таким чином, після скасування заочного рішення, на підставі якого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували за собою право власності на спірну квартиру, вони безпідставно набули право власності на спірну квартиру, а саме на підставі заочного рішення вказаного суду від 24.01.2011 року у справі №2-1912/2011, яке було скасовано під час перегляду справи. Також в оскаржуваному рішенні суд посилається, що заочним рішенням Московського районного суду від 11.07.2013 року визнано за ОСОБА_6 право власності на 37/100 частки спірної квартири в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; витребувано у ОСОБА_3 37/100 частки квартири; припинено право власності ОСОБА_3 на 37/100 частки квартири; визнано за ОСОБА_6 право власності на 63/600 частки в квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; витребувано у ОСОБА_3 63/00 частки квартири; припинено право власності ОСОБА_3 на 63/600 часток квартири. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.06.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.07.2013 року скасовано і ухвалено нове рішення по суті позовних вимог, відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог. Вказує, що згідно зазначеного рішення апеляційного суду Харківської області від 08.06.2017 року, апеляційний суд вважає, що позивач ОСОБА_6 має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7 . Однак, ці вимоги були вже предметом розгляду і по ним ухвалене рішення, яке ніким, в т.ч. й ОСОБА_6 , не оскаржене, воно набрало законної сили. Крім того, відповідно до цього рішення апеляційного суду Харківської області, доказів про те, що ОСОБА_6 у встановленому законом у порядку набула право власності на частини спірної квартири, які вона просить витребувати, суду не надано. Але підставою скасування рішення суду першої інстанції була відсутність доказів наявності спору щодо спадкового майна, а саме ОСОБА_6 не надала постанову нотаріуса про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину обов`язкової частки, про що суд не зазначив при ухваленні рішення і дав неповну оцінку наявним рішенням судів по спірним правовідносинам. Зазначена постанова суду не позбавляла позивача звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння повторно після отримання у нотаріуса постанови про відмову у чиненні нотаріальних дій. Вказує, що під час розгляду справи, що є предметом даного апеляційного перегляду, суд не надав оцінку матеріалам спадкових прав, відповідно до яких ОСОБА_6 звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 як непрацездатна дружина, яка має право на обов`язкову частку у спадковому майні, незважаючи на наявність заповіту, а також суд не дав належну оцінку доказам, а саме рішенню Московського районного суду м. Харкова у справі №2-2038, відповідно до якого було розділено пай та визначено порядок користування спірною квартирою. Також вказує, що у судовому засіданні 14.10.2023 року, в якому ухвалене рішення суду, ні позивач, ні його представник адвокат Скородєлов С.В. не були присутні, адвокат повідомляв про неможливість бути присутнім у судовому засіданні і просив перенести слухання справи.

У відзив на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Кутепов І.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання 01.04.2024 року до суду апеляційної інстанції не з`явився позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Скородєлов С.В., 01.04.2024 року електронною поштою надійшло клопотання представника позивача адвокат Скородєлова С.В. про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 . За життя ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 , після смерті якого претендувала на частину квартири, оскільки є непрацездатною вдовою та має право на обов`язкову частку у спадщині, яку вона прийняла після смерті ОСОБА_7 .

Заочним рішенням Московського районногосуду м. Харкова від 24.01.2011 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано право власності по частці за кожним квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.04.2011 року, ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 1/2 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 224).

Відповідно до договору дарування від 29.04.2011 року, ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_3 безоплатно як дарунок належну їй 1/2 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 225).

Таким чином, 29.04.2011 року ОСОБА_3 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2012 року позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_10 про визнання за ними права власності в порядку спадкування за заповітом - задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_4 ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири, грошових вкладів в порядку спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування обов`язкової частки - залишено без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2012 року сторонами не оскаржувалося.

Згідно матеріалів позову, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.07.2013 року визнано за ОСОБА_10 право власності на 37/100 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Витребувано у ОСОБА_3 37/100 частки квартири АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_3 на 37/100 частки квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_6 право власності на 63/600 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; витребувано у ОСОБА_3 63/600 частки квартири АДРЕСА_1 ; припинено право власності ОСОБА_3 на 63/600 частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.06.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.07.2013 року - скасовано і ухвалено нове рішення по суті позовних вимог. Відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог (т.1 а.с. 226-229).

Згідно зазначеного рішення апеляційного суду Харківської області від 08.06.2017 року, апеляційний суд вважає, що позивач ОСОБА_6 має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7 . Однак, ці вимоги були вже предметом розгляду і по ним ухвалене рішення, яке ніким, в тому числі, й ОСОБА_6 , не оскаржене, воно набрало законної сили. Крім того, відповідно вказаного рішення апеляційного суду Харківської області, доказів про те, що ОСОБА_6 у встановленому законом порядку набула право власності на частини спірної квартири, які вона просить витребувати, суду не надано.

Згідно договору купівлі-продажу від 29.01.2021 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 придбала спірну квартиру АДРЕСА_1 , за 705000 грн. (т.2 а.с. 39-40 Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

За приписами ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право навідшкодування завданої йому майновоїтаморальної шкоди.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, проте, по справі вбачається неналежне повідомлення сторони позивача про дату, час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, що є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення, виходячи з наступного.

Предметом даного спору (згідно уточнених позовних вимог) є витребування у ОСОБА_1 з незаконного володіння 37/125 частин квартири АДРЕСА_1 , як спільне сумісне майно придбане за час шлюбу ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнання за ОСОБА_2 права власності на 37/125 частин квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребування у ОСОБА_1 з незаконного володіння 44/325 частин квартири АДРЕСА_1 , як обов`язкову частину у спадковому майні, яку успадкувала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнання за ОСОБА_2 права власності на 44/325 частин квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

По справі вбачається, що справа призначалася до розгляду на 13-00 год. 14.09.2023 року. Згідно протоколу судового засідання в режимі відеоконференції №1904692 від 14.09.2023 року позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Скородєлов С.В. не брали участь у судовому засіданні (т.2 а.с. 164-167).

Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 не був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, відсутні будь-які поштові, електронні повідомлення, надіслані судом на його адресу, щодо участі у судовому засіданні 14.09.2023 року.

На а.с. 153 т.2 міститься довідка про доставку SMS-повідомлення щодо документу судової повістки про виклик до суду на 14.09.2023 року о 13-00 год. на ім`я одержувача ОСОБА_15 на номер його мобільного телефону, який доставлено 15.08.2023 року. У матеріалах справи також відсутні будь-які поштові, електронні повідомлення, надіслані судом на його адресу, щодо участі у судовому засіданні 14.09.2023 року.

Згідно ч. 13 ст. 128 ЦПК України (у редакції від 07.09.2023 року) за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Проте, матеріали справи не містять відповідної письмової заяви представника позивача ОСОБА_2 адвоката Скородєлова С.В. про можливе повідомлення його судом про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію такого повідомлення.

З урахування викладених обставин, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Скородєлов С.В. не були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання 14.09.2023 року.

Згідно п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесувального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки вбачається, що справа розглянута за відсутності сторони позивача ОСОБА_2 , не повідомлених належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання, і позивач обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, тому вказане порушення процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового судового рішення.

Ухвалюючи нове рішення у справі, виходячи з встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та решти доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 , колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 є матір`ю позивача ОСОБА_2 (т.1 а.с. 85).

У період 31.12.1975 року по 23.12.1984 року ОСОБА_16 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (т.1 а.с. 94-99).

Як вбачається з ксерокопії рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.04. 198(…) року (дата рішення повністю не вказана) (справа №2-2038) за позовом ОСОБА_10 , ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_17 про відновлення порушеного права та вселення, за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , ЖБК «Брест» про поділ паю і кооперативної квартири, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_10 , ОСОБА_2 про визнання такими, що втратили право на житлову площу (т.1 а.с. 7), у період шлюбу подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_7 придбали 3-кімнатну кооперативну квартиру в ЖБК «Брест», в ордер на яку були вписані ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та син ОСОБА_10 від першого шлюбу ОСОБА_2 (т.1 а.с. 7).

Згідно резолютивної частини вказаного рішення суду, було розділено пай та житлова площа квартири АДРЕСА_1 , наступним чином: ОСОБА_10 виділена ізольована кімната житловою площею 11,7 кв.м. вартістю з половиною місць загального користування і процентом виплаченої позички 2 667,74 крб, визнано за нею право власності на вище вказану суму паю; ОСОБА_7 залишено житлові кімнати площею 10 кв.м. та 17,9 кв.м., вартість яких з половиною місць загального користування і процентом виплаченої позички складає 4 646,02 крб.; служби і підсобні приміщення залишенл у загальному користуванні сторін; у порядку компенсації стягнуто остаточно з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 1537,40 крб. (т.1 а.с. 6-10).

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали даної цивільної справи не містять відомостей, що вище вказане рішення Московського районного суду м. Харкова від 03.04. 198(…) року було виконано, тобто, що ОСОБА_16 довела до відома ЖБК «Брест» чи виконком Московської районної ради м. Харкова про визнання судом за нею права на суму паєнакопичень у кооперативній квартирі АДРЕСА_1 , та у будь-який спосіб зареєструвала за собою право на вказану суму паєнакопичень.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що згідно рішення суду від 03.04. 198(…) року за ОСОБА_18 було визнано право власності саме на частину паєнакопичень в кооперативній квартирі АДРЕСА_1 , а не на її частку. Позивач ОСОБА_2 , виходячи зі змісту вказаного рішення суду від 03.04. 198(…) року, самостійно обрахував частку спірної квартири, яка на його думку, належить його матері ОСОБА_6 на праві приватної власності. Крім цього, поняття «визнання права на частку паєнакопичень» не є тотожним поняттю «визнання права на частку квартири».

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.1999 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повторно зареєстрували шлюб, в якому перебували до 08.04.2003 року.

З матеріалів спадкової справи №14/2010 після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 вбачається, що згідно свідоцтва про право власності від 07.04.2000 року, виданого Московською районною радою на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 07.03.2000 року №53/41, квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_7 (т.1 а.с. 146). Згідно штампу на звороті вказаного свідоцтва, ця квартира зареєстрована в КП «Харківське БТВ» на праві приватної власності за ОСОБА_7 за реєстровим номером 56840 від 20.04.2000 року.

Таким чином, свідоцтво про право власності від 07.04.2000 року, видане Московською районною радою на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 07.03.2000 року №53/41, на квартиру АДРЕСА_1 , було отримано ОСОБА_7 під час перебування у повторному шлюбі з ОСОБА_10 (т.1 а.с. 146).

По справі не вбачається, що за життя ОСОБА_7 ОСОБА_6 оспорювала це свідоцтво чи заявляла про свої права на частку паєнакопичень у квартирі, які визнані за рішенням суду від 03.04. 198(…) року.

За життя ОСОБА_7 01.02.2007 року склав заповіт, який був посвідчений держаним нотаріусом Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори, згідно якого все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належити на день смерті і на що за законом матиме право, заповів в рівних частках кожному: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с. 123), тобто своїм дітям від першого шлюбу, що підтверджується їх свідоцтва про народження (т.1 а.с. 124,125).

20.03.2009 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 втретє зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 (т.1 а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.02.2010 року, серія НОМЕР_2 (т.1 а.с.100).

Згідно спадкової справи №14/2010 після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , яка була витребувана судом першої інстанції, 09.02.2010 року до Одинадцятої харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого - ОСОБА_4 (від першого шлюбу) (т.1 а.с. 117), 09.02.2010 року із заявою до вказаної нотаріальної контори звернулася дружина померлого - ОСОБА_11 (т.1 а.с. 118), 17.03.2010 року до нотаріуса надійшла заява дочки (від першого шлюбу) померлого ОСОБА_5 (т.1 а.с. 119), 08.04.2010 року до нотаріуса надішла заява першої дружини ОСОБА_9 (т.1 а.с.120).

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Апеляційного суду Харківської області від 08.06.2017 року (справа №2027/2092/12), 24.01.2011 року Московським районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яке в подальшому було зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ» 29 березня 2011 року, та за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яке також в подальшому було зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ» 29 березня 2011 року. У лютому 2012 року ОСОБА_6 подала заяву про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 січня 2011 року, яка ухвалою цього ж суду була задоволена та заочне рішення скасоване. Для повного і всебічного з`ясування обставин справи, на пропозицію апеляційного суду надати копію зазначених судових рішень (копію заочного рішення та ухвалу суду), представник позивача заявив, що цивільна справа в архіві суду відсутня, тому отримати копії заочного рішення та ухвалу, якою скасоване заочне рішення від 24 січня 2011 року, яким визнано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , немає можливості (т.1 а.с. 226.

Отже, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2011 року (справа №2-1912/2011) за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано право власності по частці за кожним квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.04.2011 року, ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 1/2 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 224).

Відповідно до договору дарування від 29.04.2011 року, ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_3 безоплатно як дарунок належну їй 1/2 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 225).

Таким чином, 29.04.2011 року ОСОБА_3 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у матеріалах даної цивільної справи також відсутні як заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2011 року (справа №2-1912/2011), так і ухвала апеляційного суду про його скасування, відомості Єдиного державного реєстру судових рішень також не містять цих судових рішень, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи сторони позивача про скасування заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.01.2011 року (справа №2-1912/2011.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2012 року (справа №2027/3198/2012) зустрічний позов зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , грошових вкладів в порядку спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування обов`язкової частки - залишено без задоволення (т.1 а.с. 17-19).

Вказаним рішенням суду встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 07.04.2000 та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.06.2009 квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_7 . Згідно довідок адміністрації ОЖК «Брест-39», який обслуговує вказану квартиру, пайовий внесок за квартиру сплачувався частинами: перший пайовий внесок сплачено ОСОБА_7 в сумі 4 023,00 руб. 01.06.1978; до 10.04.1985 сплачено ще 2617,44 грн.; за період з травня 1985 року по 01.05.1991 сплачений внесок в сумі 2170,56 грн. Повна вартість квартири складає 9002,00 руб. і повністю оплачена 01.05.1991. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, реєстрація шлюбу між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 відбулася 31.12.1975 року, при цьому дружина обрала прізвище чоловіка, а 10.04.1985 шлюб між зазначеними особами розірвано (а.с. 91). В наступному ОСОБА_6 ще кілька разів одружувалась та розривала шлюб з ОСОБА_7 , а саме 20.08.1999 шлюб між ними було зареєстровано, а 08.04.2003 розірвано; 20.03.2009 знову зареєстровано і до смерті ОСОБА_7 . ОСОБА_10 знаходилася з ним у шлюбі (а.с. 39, 101). Отже, можна зробити висновок, що перший пайовий внесок за квартиру в сумі 4023,00 руб. від 01.06.1978, як і наступні внески на загальну суму 2617,44 грн. до 10.04.1985 здійснені ОСОБА_4 під час шлюбу з ОСОБА_6 , разом з тим як після розірвання шлюбу в 1985 році, так і після сплати повної вартості квартири в травні 1991 року ОСОБА_6 не зверталась до останнього з вимогами про визнання за нею права власності на паєнагромадження чи частину квартири, пай за яку сплачено, звернувшись з таким позовом майже через 20 років після виплати паю за квартиру. На час розгляду справи встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на імя ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 29.04.2011 року та договору купівлі-продажу від тієї ж дати. Право власності ОСОБА_19 на спірну квартиру, дійсність зазначених договорів жодна з сторін не оспорює, з відповідними вимогами до суду ніхто з них не звернувся, клопотань про залучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості співвідповідача не заявлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 30.01.2018 року (провадження № 22ц/790/267/18) рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2012 року - змінено. У задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , треті особи: Харківська міська рада, Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування на автомобіль та грошові кошти - відмовлено. Виключено з мотивувальної частини рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2012 року посилання на пропуск ОСОБА_6 строку позовної давності, як на правову підставу вирішення спору. В іншій частині рішення суду залишити без змін (т.1 а.с. 20-24).

Як вбачається з мотивувальної частини вказаної постанови апеляційного суду, суд першої інстанції, враховуючи заяву представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про застосування до вимог ОСОБА_6 позовної давності, положення ст. ст. 256-258, 267 ЦК України, вважав за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_6 в частині визнання за нею права власності на частину спірної квартири, грошових вкладів в порядку спільної сумісної власності подружжя. Суд першої інстанції дійшов висновку, що за наявності зареєстрованого у встановленому законом порядку, не оспорюваного і не скасованого права власності на спірну квартиру за іншою особою, суд позбавлений можливості вирішити питання про визнання права власності на цю квартиру за кимось з спадкоємців, отже в цій частині в задоволенні позову повинно бути відмовлено. Таким чином, порушеного права особи судом встановлено не було. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові відповідно до ст. 267 ЦК України лише за наявності порушеного права особи.Тому, застосування судом строку позовної давності як підстави для відмови в задоволенні позову ОСОБА_6 є безпідставним.

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Апеляційного суду Харківської області від 30.01.2018 року набрала законної сили, не була оскаржена до касаційного суду, є чинною. Отже, рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2012 року (справа 2027/3198/2012) в частині відмови ОСОБА_6 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності в порядку спадкування обов`язкової частки (за безпідставністю позовних вимог) є чинним.

Отже, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2012 року (справа №2027/3198/2012) встановлено, що перший пайовий внесок за квартиру в сумі 4023,00 руб. від 01.06.1978, як і наступні внески на загальну суму 2617,44 грн. до 10.04.1985 здійснені ОСОБА_4 під час шлюбу з ОСОБА_6 , разом з тим як після розірвання шлюбу в 1985 році, так і після сплати повної вартості квартири в травні 1991 року.

Тобто, виходячи з періодів перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у зареєстрованому шлюбі з 31.12.1975 року по 10.04.1985 року, з 20.08.1999 року по 08.04.2003 року, повна сплата вартості квартири була здійснена ОСОБА_7 у травні 1991 року, коли шлюб був розірваний між подружжям.

Крім цього, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.07.2013 року (справа №2027/2092/2012) було визнано за ОСОБА_6 право власності на 37/100 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Витребувати у ОСОБА_3 37/100 частки квартири АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_3 на 37/100 частки квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_6 право власності на 63/600 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Витребувано у ОСОБА_3 63/600 частки квартири АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_3 на 63/600 частки квартири АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 156-157).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.06.2017 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.07.2013 року скасоване і ухвалене нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_20 у задоволенні позовних вимог (т.2 а.с. 158-160).

З мотивуальної частини рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.06.2017 року вбачається, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2012 року позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про визнання за ними права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_6 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири, грошових вкладів в порядку спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування обов`язкової частки - залишено без задоволення. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2012 року сторонами не оскаржувалося. Отже, дослідивши мотивувальну частину рішення вищезазначеного рішення суду, вимоги ОСОБА_6 про визнання права власності на частину квартири в порядку спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині вже були предметом розгляду судом, та у позові було відмовлено. На пропозицію суду апеляційної інстанції представнику позивача надати докази про відмову нотаріальної контори у видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадкування обов`язкової частини, останнім було заявлено, що такої відмови немає. Відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Отже, апеляційний суд вважає, що позивач ОСОБА_6 має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7 . Однак оскільки ці вимоги були вже предметом розгляду і по ним ухвалене рішення, яке ніким, в тому числі й ОСОБА_6 , не оскаржене, воно набрало законної сили, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити ці вимоги у даному провадженні.

Крім того, відповідно вказаного рішення апеляційного суду Харківської області, доказів про те, що ОСОБА_6 у встановленому законом порядку набула право власності на частини спірної квартири, які вона просить витребувати, суду не надано.

17.06.2017 року до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори надійшла заява представника ОСОБА_21 ОСОБА_22 , який діяв на підставі довіреності від 14.06.2017 року, про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_6 , а в разі неможливості постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (т.1 а.с. 152,153).

Постановою державного нотаріуса Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 16.06.2017 року відмовлено ОСОБА_6 в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 гр. ОСОБА_7 , на квартиру АДРЕСА_1 , спадщину після якого вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, в зв`язку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано не за померлими, а за іншою особою (т.1 а.с. 153,153,154).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_3 (т.1 а.с. 75).

Згідно матеріалів спадкової справи №726/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , яка витребувана судом першої інстанції, 20.06.2018 року до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_6 звернувся її син ОСОБА_2 (т.1 а.с. 74).

Постановою державного нотаріуса Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 16.06.2017 року відмовлено ОСОБА_2 в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_6 на частину квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлому чоловіку ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після якого вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, в зв`язку з тим, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано не за померлими, а за іншою особою (т.1 а.с. 91).

Згідно договору купівлі-продажу від 29.01.2021 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 придбала спірну квартиру АДРЕСА_1 , за 705000 грн. (т.2 а.с. 39-40 Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 заявив про своє право на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_6 , яке складається з 37/125 часток квартири АДРЕСА_1 , як на майно, що придбане матер`ю у шлюбі з ОСОБА_7 та на 44/325 часток цієї квартири як на обов`язкову частку у спадщині, яку, як він вказує, успадкувала мати ОСОБА_6 після смерті чоловіка ОСОБА_7 .

Апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 за життя вище вказаними рішеннями суду було відмовлено як у визнанні за нею права власності на частину спірної квартири, набутої у шлюбі, так і на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7 .

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки на час смерті ОСОБА_6 за нею не було визнано та не було зареєстровано право власності на вище вказані частки квартири АДРЕСА_1 , а навпаки, у визнанні таких прав їй судом було відмовлено, то ці частки у спірній квартирі не входять до складу спадкового майна після її смерті ОСОБА_6 , а тому уточнені позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 08.06.2017 року, апеляційний суд вважає, що позивач ОСОБА_6 має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7 , то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки у цьому рішенні апеляційний суд також вказав, що, оскільки ці вимоги були вже предметом розгляду і по ним ухвалене рішення, яке ніким, в тому числі й ОСОБА_6 , не оскаржене, воно набрало законної сили, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити ці вимоги у даному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що підставою скасування рішення суду першої інстанції від 11.07.2013 року була відсутність доказів наявності спору щодо спадкового майна, а саме ОСОБА_6 не надала постанову нотаріуса про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину обов`язкової частки, про що суд не зазначив при ухваленні рішення і дав неповну оцінку наявним рішенням судів по спірним правовідносинам, що зазначена постанова суду не позбавляла позивача звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння повторно після отримання у нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, то ці доводи також не заслуговують на увагу з вище викладених мотивів.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи, що є предметом даного апеляційного перегляду, суд не надав оцінку матеріалам спадкових прав, відповідно до яких ОСОБА_6 звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 як непрацездатна дружина, яка має право на обов`язкову частку у спадковому майні, незважаючи на наявність заповіту, а також суд не дав належну оцінку доказам, а саме рішенню Московського районного суду м. Харкова у справі №2-2038, відповідно до якого було розділено пай та визначено порядок користування спірною квартирою, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначалося вище, рішення Московського районного суду м. Харкова у справі №2-2038 не було реалізоване ОСОБА_6 в частині визнання за нею права на частину паєнакопичень, факт звернення ОСОБА_6 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 не є підставою для задоволення позову у даній справі, оскільки за рішенням Апеляційного суду Харківської області від 08.06.2017 ОСОБА_6 було відмовлено у визнанні за нею права на обов`язкову частку у спадщині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, № 4909/04, § 58).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задволенні позову.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесувального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 376 ч. 3 п. 3, 381-384ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов