Справа № 698/12/24
Провадження № 2/698/18/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 березня 2024 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Лазаренка В.В.,

при секретарі судових засідань Гончар Т.О.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Бабенка Р.В. ,

представника третьої особи Виконавчого комітету Звенигородської міської ради (орган опіки та піклування) Козулі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Виконавчий комітет Звенигородської міської ради (орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте з 2020 року свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, а саме: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти. Малолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , який самостійно матеріально утримує малолітню дитину, зокрема: забезпечує необхідним харчуванням, одягом, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток та отримання дитиною освіти.

З урахуванням зазначеного позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 04.01.2024 року провадження у зазначеній справі було відкрите за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 05.03.2024 року вирішено закрити підготовче провадження в цивільній справі та призначити справу до судового розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Бабенко Р.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували.

У судове засідання призначене на 06.02.2024р., 05.03.2024р. та 27.03.2024р. ОСОБА_3 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила. Відзив на позов не подала, у зв`язку із чим, суд, відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Звенигородської міської ради (орган опіки та піклування) Козуля О.О. у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги та позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 ..

Суд, заслухавши позивача та його представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Положеннями ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

У ч. 1 ст. 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктами 2, 4 ч. 1 вказаної правової норми визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Положеннями ст. 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно вимог пунктів 1, 2, 6 ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , про що Катеринопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено відповідний актовий запис за № 36 та видано Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , в якому батькком вказаний ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_3 .

Згідно довідки № 22 від 31.05.2022 року, виданої директором закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 7 «Червоненька квіточка» Звенигородської міської ради Черкаської області, за час перебування з 01.09.2021 року ОСОБА_4 у закладі, мати хлопчика, ОСОБА_3 жодного разу у закладі не з`являлася.

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на виховання групи ЗДО № 7 «Червоненька квіточка» Звенигородської міської ради ОСОБА_4 , на даний час вихованням хлопчика займається батько, який дуже уважно відноситься до своєї дитини. Дитина спокійна, виявляє ініціативу. На занняттях слухає, працює старанно. Загальний розумовий розвиток відповідає віку, уміє розмірковувати, узагальнювати та класифікувати.

Із акту від 22.12.2023 року, складеного депутатом Звенигородської міської ради Лисогором О.М. встановлено, що ОСОБА_3 зі своїм громадянським чоловіком ОСОБА_1 та їхнім спільним сином ОСОБА_4 на протязі останніх 3 років не проживала, спільне господарство не вела, участі у вихованні дитини не приймала, оскільки з жовтня 2022 року знаходиться за кордоном. На даний час дитина постійно проживає з батьком. Умови проживання та утримання дитини батьком відмінні.

Згідно договору оренди житлового приміщення від 25.07.2022 року власник житла, ОСОБА_6 і ОСОБА_1 уклали цей договір про те, що ОСОБА_6 представляє ОСОБА_1 й членам його родини в користування строком на один рік квартиру загальною площею 46,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про зареєстрованих осіб № 2476/12-2-04 від 27.07.2022р. ОСОБА_1 є наймачем кв. АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки № 470 від 14.12.2023р. ОСОБА_1 на «Д» обліку в Звенигородському наркологічному кабінеті не перебуває, протягом 5 років за медичною допомою не звертався.

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Звенигородка, на території України станом на 28.12.2023 року, незнятої чи непогашеної судимості не має.

Відповідно до характеристики, виданої ФОП ОСОБА_7 № 22/12-1 від 22.12.2023 року ОСОБА_1 за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно.

Із довідки про доходи № 6 від 22.12.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 може фінансово забезпечувати свого малолітнього сина ОСОБА_4 ..

Висновком органу опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав від 29.09.2022 року № Т-520/01-13 визначено доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка є сусідкою ОСОБА_1 показала, що ОСОБА_1 та його малолітній син ОСОБА_4 проживають на зйомній квартирі в м. Звенигородка. ОСОБА_1 постійно водить сина до дитячого садочка та піклується про його здоров`я. Зазначила, що ОСОБА_3 не знає і ніколи не бачила, тому про виконання нею своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини ОСОБА_4 їй невідомо.

Свідок ОСОБА_9 , який є товаришем ОСОБА_1 суду показав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2019 року проживали разом в незареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 .. Зазначив, що ОСОБА_3 вживала алкогольні напої та з 2020 року фактично самоусунулася від виховання своєї малолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Малолітня дитина постійно проживає разом з батьком, який самостійно забезпечує її необхідним харчуванням, одягом, водить до дитячого садочка, а також піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Свідок ОСОБА_10 , який є хрещеним батьком ОСОБА_4 суду показав, що мати ОСОБА_3 зловживала спиртними напоями, тому ніколи не піклувалась про свою малолітню дитину. Утриманням, вихованням та лікуванням малолітньої дитини займався лише батько. ЇЇ старша дитина перебуває зараз в інтернаті в м. Шпола, оскільки ОСОБА_3 із самого початку збройної агресії росії проти Украни виїхала до Польщі та дитиною не цікавиться.

Наведені обставини в своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо малолітньої дитини і, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає забезпеченню якнайкращих інтересів малолітньої дитини.

Таким чином, в судовому засіданні підтверджено наданими доказами, що ОСОБА_3 свідомо самоухилилася від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини, її здоров`ям не цікавиться, матеріально не забезпечує та не піклуються про фізичний і духовний розвиток малолітньої дитини, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Суд також наголошує, що за змістом ч.ч. 1, 4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Керуючись ст.ст. 19, 150, 152, 154, 155, 164, 165, 180 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дитини, Пленумом Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76- 83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Звенигородської міської ради (орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої в АДРЕСА_3 , батьківських прав відносно малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В.Лазаренко