У Х В А Л А

"08" квітня 2024 р.

м. Київ

справа № 755/5260/24

провадження № 2/755/3947/24

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення нерухомого майна з-під арешту,

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення нерухомого майна з-під арешту.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що подана позовна заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Компетенція (юрисдикція) судів щодо розгляду таких справ визначається процесуальними законами.

Звертаючись з позовом до суду, позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати арешт з всього майна та грошових коштів позивача ОСОБА_1 , які накладені в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання постанови виконавця про стягнення виконавчого збору, на підставі постанови Відділу від 12.01.2018 року та від 23.03.2018 та зобов`язати відповідача виключити з Єдиного державного реєстру боржників відомості стосовно позивача як боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, був визначений у розділі VII Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час звернення зі скаргою до суду. ЦПК України визначив порядок реалізації судового контролю за виконанням судових рішень у статтях 447-453 розділу VII.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній на час розгляду справи, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім зазначеного порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, відповідний порядок також встановлений Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII), що був чинним на час прийняття оскарженої постанови державного про стягнення зі скаржника виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини другої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, про арешт коштів боржника в межах виконання виконавчого провадження про примусове стягнення виконавчого збору можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 766/10137/17, від 3 квітня 2019 року у справах № 370/1034/15-ц і № 370/1288/15, від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17).

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що приписи частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII застосовуються лише до скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, вчинені на виконання постанови про стягнення виконавчого збору (тоді як скарги на такі постанови має розглядати суд, який видав виконавчий документ). Оскільки скаржник звернувся до суду щодо неправомірних, на його думку, дій і рішення державного виконавця стосовно арешту його коштів в межах виконання постанови виконавця про стягнення виконавчого збору, цей спір має розглянути суд адміністративної юрисдикції.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про скасування арешту з всього майна та грошових коштів позивача ОСОБА_1 , які накладені в межах виконавчого провадження з примусового виконання постанови виконавця про стягнення виконавчого збору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і не належить компетенції суду загальної юрисдикції.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення нерухомого майна з-під арешту.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 20, 186, 258-261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення нерухомого майна з-під арешту.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Суддя: В.І. Галаган