Постанова

Іменем України

29 березня 2024 року

м. Київ

справа № 538/378/23

провадження № 61-178св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Дундар І. О., Зайцева А. Ю., Краснощокова Є. В., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сенчанська сільська рада Миргородського району Полтавської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2023 року в складі судді: Зуб Т. О., та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року в складі колегії суддів: Дорош А. І., Лобова О. А., Триголова В. М.,

Історія справи

Короткий зміст позову

20 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області про скасування рішення сільської ради.

Позов мотивований тим, що 02 січня 2013 року було укладено типовий договір оренди землі між ОСОБА_1 та Сенчанською сільською радою на земельну ділянку площею 14,8483 га, з кадастровим номером :01:002:0657, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Відповідно до пункту 8 типового договору оренди землі від 02 січня 2013 року, цей договір укладений строком на 10 років, також цей пункт договору передбачає, що після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 40 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Право оренди на вказану земельну ділянку зареєстроване 27 лютого 2014 року за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, номер запису про право власності 4817698, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права серії ЕАХ № 965008 від 27 лютого 2014 року.

Відповідно до пункту 43 типового договору оренди землі від 02 січня 2013 року, цей договір набирає чинності після підписання та його державної реєстрації. Таким чином, строк дії даного договору оренди землі закінчується 27 лютого 2024 року. Маючи намір продовжувати користуватися орендованою земельною ділянкою, керуючись положеннями частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», ОСОБА_1 завчасно, понад 1 рік та 2 місяці, а саме - 30 грудня 2022 року направив лист-повідомлення до Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області про намір поновити на новий строк Типовий договір оренди землі від 02 січня 2013 року на вказану земельну ділянку. Проте, Сенчанською сільською радою Миргородського району Полтавської області було передчасно винесено рішення № 67 від 07 лютого 2023 року про відмову у продовженні дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року на земельну ділянку, без наведення у цьому рішенні підстав для його прийняття. Відмова у продовженні дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року мотивована рекомендаціями постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою сільської ради, з метою ефективного та раціонального використання земель. Окрім цього, вказане рішення було прийняте до закінчення дії договору, оскільки строк дії даного договору оренди землі закінчується 27 лютого 2024 року. Також відповідач не надав пропозицій про зміну до умов договору і не направив позивачу для узгодження відповідне повідомлення у встановлений законом місячний строк.

Тому позивач вважав, що відповідачем було порушено процедуру, встановлену частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» та не визнано його переважне право на поновлення договору оренди землі. Також Сенчанською сільського радою не було вказано причини відмови на укладення договору оренди землі на новий строк, а тому рішення 34 сесії 8 скликання Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області № 67 від 07 лютого 2023 року про відмову у продовженні дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року на земельну ділянку площею 14,8483 га, з кадастровим номером :01:002:0657, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 просив:

скасувати рішення 34 сесії 8 скликання Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області № 67 від 07 лютого 2023 року про відмову у продовженні дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року на земельну ділянку площею 14,8483 га, з кадастровим номером :01:002:0657, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області;

стягнути з Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області на свою користь понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення 34 сесії 8 скликання Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області №67 від 07 лютого 2023 року про відмову ОСОБА_1 у продовженні дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року на земельну ділянку площею 14, 8483 га з кадастровим номером :01:002:0657, яка розташована за межами населених пунктів на території Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

маючи намір продовжувати користуватися орендованою земельною ділянкою, керуючись положеннями частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», ОСОБА_1 30 грудня 2022 року направив лист-повідомлення до Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області про намір поновити на новий строк Типовий договір оренди землі від 02 січня 2013 року на вказану земельну ділянку (а. с. 32). Проте, Сенчанською сільською радою Миргородського району Полтавської області було передчасно винесено рішення № 67 від 07 лютого 2023 року про відмову у продовженні дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року на земельну ділянку (а. с. 33);

сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства. Разом з тим якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальними нормами Закону № 161-ХІУ, який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації. Тобто для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації його сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Такі висновки щодо набрання чинності договором оренди земельної ділянки зроблено у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16), у мотивувальній частині якої міститься роз`яснення аналогічного розуміння правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 426/І 4068/2012 (провадження № 6-162цс13);

у частині п`ятій статті 6 Закону № 161-ХІУ і (доповнено на підставі Закону від 11 лютого 2010 року № 1878-УІ) право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків є фіктивним. Разом з тим реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору;

згідно статей 125, 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав, а право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 29 січня 2006 року, відповідно до якої державна реєстрація прав, є публічною, здійснюється місцевим органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані речові права та їх обмеження в порядку встановленому законом, при цьому згідно статті 4 цього Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: право власності на нерухоме, майно; речові права на чуже нерухоме майно: а) право володіння; б) право користування (сервітут); в) право постійного користування земельною ділянкою; г) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); ґ) право забудови земельної ділянки (суперфіцій); д) право користування нерухомим майном строком більш як один рік;

відповідно до пункту 43 Типового договору оренди землі від 02 січня 2013 року, цей договір набирає чинності після підписання та його державної реєстрації. Таким чином, строк дії цього договору оренди землі закінчується 27 лютого 2024 року;

матеріали справи не містять документального підтвердження витрат на правову допомогу, а тому вказана вимога ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року апеляційну скаргу Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області залишено без задоволення, а рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2023 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

як правильно встановив суд першої інстанції, 02 січня 2013 року між ОСОБА_1 та Сенчанською сільською радою укладено типовий договір оренди землі на земельну ділянку, площею 14,8483 га, з кадастровим номером :01:002:0657, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області, на строк 10 років, право оренди на яку зареєстроване 27 лютого 2014 року за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, номер запису про право власності 4817698, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, серія ЕАХ № 965008 від 27 лютого 2014 року (а. с. 9-11,13);

відповідно до пункту 8 типового укладеного договору оренди землі від 02 січня 2013 року, після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 40 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Згідно пункту 43 типового договору оренди землі від 02 січня 2013 року, цей договір набирає чинності після підписання та його державної реєстрації.

згідно статті 640 ЦК України (у редакції від 01 січня 2013 року) договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Отже, у даному випадку сторони договору оренди землі у пункту 43 визначили момент, коли він набирає чинності, тобто з 27 лютого 2014 року, що є датою його державної реєстрації, а тому строк дії його закінчується саме 27 лютого 2024 року;

у постановах від 07 червня 2017 року у справі № 634/769/15-ц (провадження № 6-872цс17), від 18 січня 2017 року у справі № 532/129/16-ц (провадження № 6-2777цс16) та від 13 грудня 2013 року у справі № 1106/2791/2012 (провадження № 6-127цс13) Верховний Суд України звернув увагу на ситуацію, коли у договорах оренди сторони не вказали календарного терміну початку перебігу строку договору оренди, однак зауважили, що договір набирає чинності з моменту його державної реєстрації. У цих постановах Верховний Суд України зробив висновок, що моментом початку строку дії договору є саме набрання ним чинності. У постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) Верховний Суд України зробив висновок, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є момент, коли сторони, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами. Однак указав, що цивільні права та обов`язки, тобто чинність, договір набуває після його державної реєстрації;

як встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, 30 грудня 2022 року ОСОБА_1 направив лист-повідомлення до Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області про намір поновити на новий строк типовий договір оренди землі від 02 січня 2013 року на вказану земельну ділянку (а. с. 32);

07 лютого 2023 року прийнято рішення № 67 34 сесії 8 скликання Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області про відмову ОСОБА_1 у продовженні дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року на земельну ділянку. Зобов`язано гр. ОСОБА_1 повернути Сенчанській сільській раді вказану земельну ділянку на умовах, визначених договором, у 14-денний термін після закінчення строку дії договору (а. с. 33). Зі змісту цього рішення вбачається, що воно прийняте з «урахуванням рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою сільської ради, з метою ефективного та раціонального використання земель». Рішення № 67 від 07 лютого 2023 року 34 сесії 8 скликання Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області не містить конкретних мотивів відмови у продовженні строку дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року, з нього не вбачається, що саме є підставою для прийняття такого рішення, отже, воно є необґрунтоване. Вбачається, що це рішення від 07 лютого 2023 прийнято більш, ніж за один рік до закінчення строку дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року, яким є 27 лютого 2024 року, тобто дійсно прийнято передчасно;

доводи апеляційної скарги про те, що договір оренди землі підписаний сторонами після 01 січня 2013 року, а саме 02 січня 2013 року, тому датою його укладання є дата його підписання сторонами, то ці доводи не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки згідно пункту 43 договору оренди від 02 січня 2013 року договір набирає чинності після підписання та його державної реєстрації. Датою його державної реєстрації є 27 лютого 2014 року та строк його дії 10 років спливає 27 лютого 2024 року;

доводи апеляційної скарги про те, що переважне право на поновлення договору на новий строк мало б місце, якби орендар ОСОБА_1 звернувся з листом-повідомленням про поновлення договору не пізніше 23 листопада 2022 року, тобто за 40 днів до його закінчення, як передбачено умовами договору з додаванням проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на новий строк, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з вказаних підстав;

колегія суддів звертає увагу на те, що з тексту рішення № 67 від 07 лютого 2023 року 34 сесії 8 скликання Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області про відмову ОСОБА_1 у продовженні дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року на земельну ділянку не вбачається, що підставою для прийняття такого рішення є також і не надання ОСОБА_1 проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на новий строк.

Аргументи учасників справи

29 грудня 2023 року Сенчанська сільська рада Миргородського району Полтавської області засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року, в якій просила:

оскаржені судові рішення скасувати;

ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

судами неправильно застосовані положення Закону України «Про оренду землі», оскільки чинна редакція вказаного закону не передбачає державної реєстрації договору оренди землі. Такий висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі №912/3294/18. У постанові вказано, що відповідно до положень статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції до 01 січня 2013 року), укладений договір оренди землі підлягав обов`язковій державній реєстрації, з моменту якої набував чинності. Тобто розмежовувався момент укладення договору оренди землі, внаслідок чого договір набував юридичного значення як факт (наявність домовленостей сторін на виникнення між ними прав та обов`язків у майбутньому після державної реєстрації договору) та момент набрання чинності договором в результаті проведення його державної реєстрації, після чого виникали суб`єктивні цивільні права та обов`язки сторін. Тобто, державна реєстрація правочину виконувала функцію фіксації державою волевиявлення сторін договору оренди для подальшого офіційного визнання права оренди землі та гарантування його реалізації орендарем з метою забезпечення стабільності цивільного оборогу речових прав на земельні ділянки»

з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України №3613-VI, згідно з підпунктом «е» підпункту 2 пункту 5 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» якого статті 126 ЗК України викладено у новій редакції та передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюєтеся відповідно до Закону України «Про, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З моменту; державної реєстрації права оренди вважається, що ділянка передана орендарю і у орендаря виникає речове право (стаття 17 Закону України «Про оренду землі»: об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом;

у проміжку між укладенням договору і переданням орендарю земельної ділянки (реєстрація речового права) договір діє, а у сторін є право захищати свої порушені договірні права зобов`язального характеру зобов`язально-правовими способами, наприклад якщо орендодавець порушує зобов`язання з передання ділянки, що виявляється у тому, шо на неї вже є зареєстроване праве третьої особи і орендар не може зареєструвати своє - у орендаря є право вимагати зобов`язання орендодавця виконати обов`язок в натурі або відмовитись від договору і вимагати відшкодувати збитки (подібно до наслідків, передбачених у статті 766 ЦК України), що ще раз підтверджує висновок про те, що договір оренди землі набирає чинності не з моменту державної реєстрації права оренди, а з моменту підписання договору.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

05 березня 2024 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2024 року призначено справу до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 20 лютого 2024 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі № 912/3294/18.

Фактичні обставини

Суди встановили, що рішенням Сенчанської сільської ради від 30 листопада 2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування (оренди) ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 14,8483 га.

02 січня 2013 року між ОСОБА_1 (орендар) та Сенчанською сільською радою (орендодавець) укладено типовий договір оренди землі на земельну ділянку, площею 14,8483 га, з кадастровим номером :01:002:0657, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області, на строк 10 років.

Згідно акту приймання-передачі від 02 січня 2023 року вказану земельну ділянку передано орендарю.

Право оренди зареєстроване 27 лютого 2014 року за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційною службою Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, номер запису про право власності 4817698, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, серія ЕАХ № 965008 від 27 лютого 2014 року.

У договорі від 02 січня 2013 року передбачено, що:

після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 40 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8);

цей договір набирає чинності після підписання та його державної реєстрації (пункт 43).

28 липня 2014 року укладено Додаткову угоду до Договору оренди, згідно якої визначено розмір орендної плати 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

01 лютого 2021 року укладено Додаткову угоду № 2 до Договору оренди, згідно якої визначено розмір орендної плати 10% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

30 грудня 2022 року ОСОБА_1 направив лист-повідомлення до Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області про намір поновити на новий строк типовий договір оренди землі від 02 січня 2013 року на вказану земельну ділянку без проекту додаткової угоди.

07 лютого 2023 року прийнято рішення № 67 34 сесії 8 скликання Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області про відмову ОСОБА_1 у продовженні дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року на земельну ділянку. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Сенчанській сільській раді вказану земельну ділянку на умовах, визначених договором, у 14-денний термін після закінчення строку дії договору.

Позиція Верховного Суду

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано, що:

«у частині п`ятій статті 6 Закону № 161-XIV (доповнено на підставі Закону від 11 лютого 2010 року № 1878-VI) визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Тобто з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки.

Можна зробити висновок, що договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 Закону 161-ХIV.

З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.

Зареєстроване право оренди землі є речовим правом.

05 грудня 2019 року Законом № 340-IX абзац другий частини другої статті 25 Закону № 161-XIV доповнено умовою, що орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди.

Тобто використання земельної ділянки неможливе без державної реєстрації права оренди, оскільки відсутні правові підстави для цього.

Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) зазначено, що:

«Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 зробив такі висновки.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону № 1952-IV.

За частиною п`ятою статті 6 Закону № 161-XIV право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду у встановленій формі.

Разом з тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, у частині того, що договір є укладеним з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, право оренди виникає з моменту його державної реєстрації.

Однак Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, викладеного у цій постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 у частині того, що виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

При цьому Велика Палата Верховного Суду враховує, що вказаний висновок стосується чинності договору оренди землі, укладеного після 01 січня 2013 року, тобто після зміни законодавчого регулювання: виключення із Закону № 161-XIV вимог про необхідність державної реєстрації договору оренди та вказівки на необхідність реєстрації права оренди та виключення з тексту цього Закону посилання на укладеність правочину з дня його державної реєстрації».

Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення (абзац 4 Розділ IX Закону України «Про оренду землі», в редакції Закону України № 340-IX від 05 грудня 2019 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19) зазначено:

«Що ж стосується правового регулювання поновлення договору оренди землі, то про обставини його поновлення у відповідний період ідеться у статті 33 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка має відповідну назву.

Так, відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Водночас поновлення договору оренди згідно із частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» здійснюється у встановленому законодавством порядку.

Так, частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і надалі - в редакції станом на час вирішення спору судами) державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема право оренди земельної ділянки. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону; згідно із частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, орендар набуває речове право оренди земельної ділянки з моменту державної реєстрації такого права.

За визначеннями, наведеними у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів як набуття, так і зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявником у таких випадках є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Як уже вказувалось, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. З цього випливає обов`язок орендодавця надати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на новий строк. Відповідно до частини восьмої статті 33 вказаного Закону оформлення відповідних правовідносин сторін здійснюється шляхом укладення сторонами додаткової угоди до договору оренди землі.

Тож поновлення договору оренди землі в судовому порядку у передбачений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» спосіб, вимагає укладення додаткової угоди між сторонами як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків на новий строк».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19) зазначено, що:

«правочин, на підставі якого здійснюється продовження орендних прав та обов`язків, у силу загальних приписів ЦК України щодо порядку укладення, зміни та розірвання договорів має бути вчинений у тій самій формі, що й первісний договір оренди.

У випадку недосягнення сторонами згоди щодо укладення додаткової угоди спір про укладення такої угоди, зміни та розірвання первісного договору вирішується судом (статті 651, 652 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частина друга статті 16 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту цивільних прав та інтересів судом, як визнання права, визнання правочину недійсним, зміна та припинення правовідношення.

Укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі кореспондує передбаченому пунктом 6 частини другої статті 16 ЦК України способу захисту порушеного права шляхом зміни правовідношення та відповідає підставам виникнення, припинення та зміни прав та обов`язків сторін за статтею 11 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Тож статтею 33 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції, чинній у спірний період, визначено як підстави поновлення договору оренди землі, так і порядок такого поновлення шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору оренди землі. Право сторони на оскарження в суді відмови або зволікання з укладенням додаткової угоди в контексті спірних правовідносин означають право сторони на звернення до суду для укладення додаткової угоди.

Додаткова угода до договору оренди землі, зміст якої зафіксований у рішенні суду, відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Висновків про належний спосіб захисту при вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди землі Велика Палата Верховного Суду дійшла також у справі № 908/299/18, вказавши у постанові від 26 травня 2020 року, що при вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі», належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди саме із викладенням її змісту.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій вказаних приписів та висновків не врахували та помилково дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання договорів оренди поновленими, що фактично є констатацією судом обставин продовження орендних правовідносин, а не зміною правовідношення судом та поновленням договору в судовому порядку в розумінні статей 16 та 651 ЦК України. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин».

У спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору (частина дев`ята статті 265 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

звертаючись із позовом ОСОБА_1 вважав, що відповідачем було порушено процедуру, встановлену частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» та не визнано його переважне право на поновлення договору оренди землі. Також Сенчанською сільського радою не було вказано причини відмови на укладення договору оренди землі на новий строк. У зв`язку із цим ОСОБА_1 просив скасувати рішення 34 сесії 8 скликання Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області № 67 від 07 лютого 2023 року про відмову у продовженні дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року на земельну ділянку площею 14,8483 га, з кадастровим номером :01:002:0657, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області;

суди встановили, що маючи намір продовжувати користуватися орендованою земельною ділянкою, керуючись положеннями частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», ОСОБА_1 30 грудня 2022 року направив лист-повідомлення до Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області про намір поновити на новий строк Типовий договір оренди землі від 02 січня 2013 року на вказану земельну ділянку. Проте, Сенчанською сільською радою Миргородського району Полтавської області було передчасно винесено рішення № 67 від 07 лютого 2023 року про відмову у продовженні дії договору оренди землі від 02 січня 2013 року на земельну ділянку;

суди не звернули уваги на те, що статтею 33 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції, чинній у спірний період, визначено як підстави поновлення договору оренди землі, так і порядок такого поновлення шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору оренди землі. Право сторони на оскарження в суді відмови або зволікання з укладенням додаткової угоди в контексті спірних правовідносин означають право сторони на звернення до суду для укладення додаткової угоди;

суди не врахували, що додаткова угода до договору оренди землі, зміст якої зафіксований у рішенні суду, відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

поза увагою судів залишилось те, що при вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі», належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди саме із викладенням її змісту;

позовна вимога про скасування рішення сільської ради про відмову у продовженні дії договору оренди землі є належним способом захисту. Позивач не пред`явив позовну вимогу про визнання укладеною додаткової угоди саме із викладенням її змісту.

Тому оскаржені судові рішення підлягають скасуванню, із ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм матеріального права. У зв`язку із наведеним, касаційний суд вважає, що: касаційну скаргу належить задовольнити; оскаржені судові рішення скасувати; ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Сенчанська сільська рада Миргородського району Полтавської області сплатила 2 684 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 2 147,20 грн за подання касаційної скарги. Тому з ОСОБА_1 на користь Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської областіналежить стягнути сплачений судовий збір.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області задовольнити.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області про скасування рішення сільської ради відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області 4 831,20 грн сплаченого судового збору.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 30 серпня 2023 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

А. Ю. Зайцев

Є. В. Краснощоков

М. Є. Червинська