Номер провадження: 22-ц/813/2739/24
Справа № 523/3623/22
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
22.03.2024 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,
учасники справи:
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,
на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів довічного утримання, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одеса Ласурія Яна Юріївна,
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договорів довічного утримання, в обґрунтування якого зазначила, що 21.05.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, відповідно до якого позивач передала у власність відповідачу частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони домовились про те, що утримання, в тому числі забезпеченням харчування, одягом, необхідною допомогою, включаючи медичну, має грошовий еквівалент у розмірі 500 грн на місяць.
21.05.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, відповідно до якого останній передав у власність відповідачу частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що відповідач не з`являлась у вищевказаній квартирі, не приходила до позивача та її чоловіка, не піклувалась, матеріальної допомоги, передбаченої у договорах про довічне утримання не надавала, комунальні послуги не оплачувала.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Участь у організації та оплаті поховання відповідач, всупереч умовам договору не надала.
Позивач вказує, що відповідач не виконала жодного обов`язку, передбаченого договорами про довічне утримання.
Позивач просив суд розірвати договір довічного утримання (догляду), який укладений 21.05.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори Ласурія Я.Ю., застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду), який укладений 21.05.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Розірвати договір довічного утримання (догляду), який укладений 21.05.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори Ласурія Я.Ю., застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду), який укладений 21.05.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Суворовський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 12 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів довічного утримання задовольнив.
Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 18 вересня 2023 року заяву ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення залишив без задоволення.
Рішення мотивоване тим, що доказів виконання ОСОБА_2 зобов`язань і надання послуг за договором довічного утримання у період з 22.05.2021 року до дати звернення позивача до суду, а саме, до 25.03.2022 року, а також виконання договорів в частині виконання зобов`язань забезпечення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 утриманням в розмірі 500 грн щомісяця кожному, сплати комунальних послуг, організації та оплати поховання ОСОБА_4 не надано. Зазначив, що виконання цих зобов`язань не потребує доступу до квартири, оскільки було б можливим перерахуванням цих грошей на банківську картку отримувачів, а у випадку відсутності такої, і відправленням щомісячних поштових переказів на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оплати комунальних послуг через банківські установи.

Також в матеріалах справи відсутні письмові докази про те, що відповідачка вживала відповідних дій, які б свідчили про її намагання виконувати умови договорів довічного утримання.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт того, що ОСОБА_4 на праві власності належала частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 вчиняв дії на розірвання договору довічного утримання, фактично всі обов`язки по догляду чоловіка виконувала позивачка, яка його поховала, відповідачка не виконувала зобов`язань, визначених договором довічного утримання.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності.

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2 . Частка ОСОБА_1 складає частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що про судові засідання належним чином не повідомлена, підстав для ухвалення заочного рішення не було. Зазначає, що протокол про судове засідання від 27.02.2023 року містить неправдиві покази свідків, які останніми під час розгляду справи не надавались. Також покази свідків містять протиріччя.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів волевиявлення ОСОБА_4 на розірвання договору довічного утримання. Також позивач не може заявляти вимог щодо розірвання договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , оскільки не була стороною вказаного договору. Посилається на належне виконання умов договорів довічного утримання, та відсутність за життя ОСОБА_4 . претензій.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.10.2023 року відкрито провадження у справі, роз`яснено право подати відзив на апеляційну скаргу та пояснень.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами представник позивача отримав 09.11.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що докази надані на підтвердження виконання умов договору в частині придбання ліків та продуктів, не містять відомостей про те, що останні купувались саме для позивача та її чоловіка. Також вважає, що відповідачем не доведено порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами державний нотаріус отримав 01.11.2023 року та 18.10.2023 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Представник скаржника копію ухвали про відкриття провадження отримав 03.11.2023 року, на електронну пошту, що підтверджується довідкою.

Позивач та її представник, які брали участь у судовому засіданні, апеляційну скаргу просили залишити без задоволення.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник відповідача, яка приймала участь у судовому засіданні, апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, судову повістку отримала 08.02.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доказів виконання ОСОБА_2 зобов`язань і надання послуг за договором довічного утримання у період з 22.05.2021 року до дати звернення позивача до суду, а саме, до 25.03.2022 року, а також виконання договорів в частині виконання зобов`язань забезпечення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 утриманням в розмірі 500 грн щомісяця кожному, сплати комунальних послуг, організації та оплати поховання ОСОБА_4 не надано. Зазначив, що виконання цих зобов`язань не потребує доступу до квартири, оскільки було б можливим перерахуванням цих грошей на банківську картку отримувачів, а у випадку відсутності такої, і відправленням щомісячних поштових переказів на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оплати комунальних послуг через банківські установи.

Також в матеріалах справи відсутні письмові докази про те, що відповідачка вживала відповідних дій, які б свідчили про її намагання виконувати умови договорів довічного утримання.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт того, що ОСОБА_4 на праві власності належала частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 вчиняв дії на розірвання договору довічного утримання, фактично всі обов`язки по догляду чоловіка виконувала позивачка, яка його поховала, відповідачка не виконувала зобов`язань, визначених договором довічного утримання.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності.

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2 . Частка ОСОБА_1 складає частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Тому зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття, не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.05.1977 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Київським Відділом реєстрації актів громадянського стану 20 травня 1977 року. Після шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 34,5 кв.м, в рівних частках що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 24.02.2004 року.

21.05.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ласурія Я.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 7-290, за умовами якого ОСОБА_1 передає у власність, а ОСОБА_2 приймає у власність частку квартири АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 зобов`язалася забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно.

Положеннями пункту 5 зазначеного договору ОСОБА_2 зобов`язана довічно утримувати ОСОБА_1 . Сторони домовились, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 500 гривень на місяць, які будуть надаватися відчужувачу щомісяця. Крім того набувач, зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за частку квартири у терміни, встановленими відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. До оплачуваних комунальних послуг належать: плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду) та електроенергію, абонентська плата за телефон (крім міжнародних та міжміських розмов) та за послуги соціального пакету кабельного телебачення.

Пунктом 10 договору передбачено, що договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних і відмови від добровільного розірвання однієї зі сторін - у судовому порядку.

У зв`язку з посвідченням вищевказаного договору державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ласурія Я.Ю., накладено заборону відчуження квартири АДРЕСА_2 , яка належать ОСОБА_1 до припинення чи розірвання договору довічного утримання (догляду), зареєстровано в реєстрі за № 7-291.

Також 21.05.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ласурія Я.Ю., зареєстрований в реєстрі за №7-292, за умовами якого ОСОБА_4 передає у власність, а відповідач приймає у власність частку квартири АДРЕСА_2 ,а ОСОБА_2 зобов`язалася забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно.

Згідно п. 5 зазначеного договору ОСОБА_2 зобов`язана довічно утримувати ОСОБА_4 . Сторони домовились, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 500 гривень на місяць, які будуть надаватися відчужувачу щомісяця. Крім того набувач, зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за частку квартири у терміни, встановленими відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. До оплачуваних комунальних послуг належать: плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (горячу та холодну воду) та електроенергію, абонентська плата за телефон (крім міжнародних та міжміських розмов) та за послуги соціального пакету кабельного телебачення.

Пунктом 6 зазначеного договору набувач зобов`язується здійснити поховання відчужувача частки квартири після його смерті.

Положеннями пункту 10 договору передбачено, що договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних і відмови від добровільного розірвання однієї зі сторін - у судовому порядку.

У зв`язку з посвідченням вищевказаного договору державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ласурія Я.Ю., накладено заборону відчуження квартири АДРЕСА_2 , яка належать ОСОБА_4 до припинення чи розірвання договору довічного утримання (догляду), зареєстровано в реєстрі за № 7-293.

ОСОБА_4 заповів все його майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось ОСОБА_2 , про що 21.05.2021 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ласурія Я.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 7-289.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 08.11.2021 року.

Із матеріалів спадкової справи № 20/2022 вбачається, що 24 березня 2022 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П. із заявою про прийняття спадщини у вигляді обов`язкової частки після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася дружина ОСОБА_1 та із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом звернулася ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач не приходила до позивача та її чоловіка, не піклувалась про них, матеріальної допомоги, яка передбачена у договорах про довічне утримання не надавала, комунальні послуги не оплачувала. За життя ОСОБА_4 , планував розірвати договір довічного утримання, але не встиг. Зазначала, що відповідач ухиляється від виконання договірних зобов`язань, взятих на себе за договором довічного утримання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19 та від 18 травня 2022 року у справі № 759/10079/19-ц.

Так надані відповідачем квитанції з продуктових магазинів та аптек не свідчать про придбання ліків, продуктів, будівельних матеріалів та засобів гігієни для позивача та її чоловіка на виконання умов договорів утримання.

Квитанції АТ «Ощадбанк», надані відповідачем не підтверджують обставин щомісячного перерахування 500 грн ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з останніх неможливо встановити ким здійснювалась банківська операція, її розмір.

Накладна від 07.12.2021 року не містить відомостей про продавця та покупця, підписів останніх, тому не може бути доказом на підтвердження обставин придбання речей в квартиру позивача.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що з наданих відповідачем квитанцій вбачається, що останньою оплачувались житлово-комунальні послуги за листопада 2021 року, та з лютого 2022 року по липень 2022 року, доказів щомісячного виконання обов`язку зі сплати комунальних платежів з часу укладення договорів довічного утримання, а саме з 21.05.2021 року відповідачем не надано.

Умовами укладених договорів довічного утримання передбачено, що саме набувач, яким є ОСОБА_2 , зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги. Обставини сплати комунальних послуг відповідно до умов укладених договорів довічного утримання, також не підтверджуються показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , допитаних під час розгляду справи в Одеському апеляційному суді.

Посилання на те, що надання допомоги у розмірі 500 грн щомісячно підтверджуються належними доказами, зокрема показами свідків, письмовими доказами, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи належних доказів на підтвердження вказаних обставин не містять

Покази свідка ОСОБА_8 щодо цих обставин апеляційний суд не приймає, оскільки вона є заінтересованою особою, а письмових доказів не надано.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила про те, що нею послугу за оскаржуваними договорами надавались до середини лютого 2022 року, після цього позивач перестала пускати її до квартири, відмовилась від будь-якої допомоги, сплати комунальних послуг, у прийнятті коштів, передбачених договором у розмірі 500 грн, однак доказів на підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано. Окрім зазначеного, як слушно зауважив суд першої інстанції відповідачем не зазначено та не надано відповідних доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про намагання останньої виконувати умови договорів довічного утримання.

Також відповідач зазначає, що з 09.03.2022 року перебуває за кордоном, що також свідчить про припинення виконання нею обов`язків за договором довічного утримання, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджено представником відповідача у судовому засіданні.

Посилання скаржника на те, що в поясненнях свідків є протиріччя не свідчить про помилковість висновку суду та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції надано належну правову оцінку доказам наявним в матеріалах справи у сукупності щодо не здійснення відповідачем обов`язків утримання, передбачених договором, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка потребувала догляду та надання соціальних послуг.

Слід зазначити, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником скаржника зазначено, що апеляційна скарга ним підтримується лише в частині оскарження рішення суду про розірвання договору довічного утримання від 21 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , та застосування наслідків розірвання договору довічного утримання. Щодо вимог про розірвання договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 21 травня 2021 року, то не заперечує проти розірвання договору.

Підстави для розірвання договору довічного утримання (догляду) в судовому порядку визначені статтею 755 ЦК України.

Згідно статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що договір довічного утримання є нерозривно пов`язаним із його сторонами. Із вимогою про розірвання договору довічного утримання у судовому порядку може звернутися лише відчужував або третя особа, на користь якої він укладений та набувач. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру, незалежно від вини.

За змістом положень ст. 755 ЦК України інші особи, спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання договору довічного утримання.

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , за змістом вимог ст. 755 ЦК України, укладений 21.05.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договір довічного утримання (догляду), припинено.

Статтями 1216, 1218, 1220 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до пункту 8 договору довічного утримання від 21 травня 2021 року набувач гарантує, що відчуджувач залишає за собою довічне право на проживання у вказаній квартирі.

Пунктом 9 договору довічного утримання від 21 травня 2021 року передбачено, що відповідно до ст. 334 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на частку квартири у набувача виникає з дня його державної реєстрації.

За життя ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не звертався до суду із вимогою про розірвання договору довічного утримання від 21.05.2021 року.

Враховуючи, що після смерті ОСОБА_4 договір довічного утримання припинив свою дію, а позивачка не є стороною договору від 21 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , тому відсутні правові підстави для розірвання договору, який припинив свою дію.

Проте суд першої інстанції не врахував положення ст. 755 ЦК України та обставини того, що за життя ОСОБА_4 не звертався до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання, виходячи з того, що договір довічного утримання може бути розірвано на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він укладений та набувача, спадкоємець відчужувача ОСОБА_1 , не може пред`являти вимоги про його розірвання, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору довічного утримання від 21 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , застосування наслідків розірвання договору довічного утримання, та визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 .

Доводи апеляційної скарги про неповідомлення скаржника та його представника про дату та час судового засідання призначеного на 12 червня 2023 року не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 від 01.06.2022 року, якою остання повідомляє суд, що з 09.03.2022 року перебуває в Чеській Республіці.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказала адресу: АДРЕСА_3 , номер телефону, при цьому зазначила, що інші засоби зв`язку відсутні.

Суд першої інстанції направляв ОСОБА_2 кореспонденцію за вказаною нею адресою, проте поштові повідомлення поверталися адресат відсутній за вказаною адресою.

Судова повістка-повідомлення про розгляд справи, призначеної на 12 червня 2023 року, коли прийнято оскаржуване рішення, направлялася за адресою: АДРЕСА_3 , проте повернулася із зазначенням «за даною адресою відсутній».

Отже, ОСОБА_2 відповідно до статті 130 ЦПК України є належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи призначеної на 12.06.2023 року в суді першої інстанції.

З огляду на наведене також відсутні підстави вважати, що права відповідачки на доступ до суду та справедливий судовий розгляд відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції є порушеними.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).

Колегія суддів зазначає, що особа зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, стосується також особи, яка належно повідомлена про розгляд справи за її участю.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для постановлення заочного рішення, оскільки відповідач та його представник приймали участь у розгляді справи, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву з письмовими додатками, задоволено клопотання про виклик свідків, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Глава 11 «Заочний розгляд справи» Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України встановлює особливіумови та порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення, подання і розгляду заяви про його перегляд, а також скасування й оскарження цього рішення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.03.2022 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 21.07.2022 року на 09 год. 45 хв.

21.07.2022 року відповідач ОСОБА_2 та її представник приймали участь у підготовчому судовому засіданні.

28.07.2022 року ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , разом з доказами.

28.07.2022 року ОСОБА_2 подано клопотання про виклик свідків, яке ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.07.2022 року, яка занесена до протоколу судогового засідання, задоволено.

Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 29.09.2022 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.11.2022 року о 12 годині 00 хвилин.

Справа неодноразово призначалось судом першої інстанції до розгляду.

Натомість, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що відповідачем подавався відзив на позовну заяву, заявлялися клопотання, надавалися докази, тобто умови проведення заочного розгляду справи, передбачені статтею 280 ЦПК України, були відсутні.

Разом з тим, ухвалення судом першої інстанції заочного рішення при відсутності умов проведення заочного рішення не є обов`язковою підставою, як передбачено положеннями ч. 3 ст. 376 ЦПК України, для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав порушення норм процесуального права.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.07.2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання відповідача про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 .

Проте, судом першої інстанції рішення ухвалено без виклику та допиту вказаних свідків.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом порушено право відповідача на захист та допит свідків у судовому засіданні.

Тому, враховуючи викладені вище обставини, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд допитав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 як свідків.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання від 21 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , застосування наслідків розірвання договору довічного утримання, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2023 року скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання від 21 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , застосування наслідків розірвання договору довічного утримання та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання від 21 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , застосування наслідків розірвання договору довічного утримання відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова