Провадження № 2/205/1263/24
26 березня 2024 рік м. Дніпро
Ленінський районний суду м. Дніпропетровська
у складі головуючого судді Бізяєвої Н.О.
за участю секретаря судового засідання Бородавки А.В.
ТОВ «Київ транспорт груп» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 в якій просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережені грошові кошти у рахунок оплати за користування рухомим майном у розмірі 35 810,00 грн., вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2 684,00 грн. та витрат на правову допомогу.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська суду від 08.01.2024 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача - адвокат Моргун А.К. не з`явився, 27.03.2024 року судом отримано заяву, в якій останній просив розглянути справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає та просить їх задовольнити. Проти заочного вирішення справі та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином в порядку передбаченому ч. 10 ст. 187 ЦПК України.
Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Так, в матеріалах справи міститься оголошення про виклик ОСОБА_1 до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська в якості відповідача за позовом ТОВ «Київ Транспорт Груп» про стягнення коштів за користування транспортним засобами.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином та у відповідності до вимог ЦПК України повідомлений про дату, час та місце слухання справи.
Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.
В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: "якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні".
Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Будь-яких заяв або клопотань, у тому числі про поважні причини неявки до суду, відповідачем надано не було, як і не надано відзову на позов чи заперечень проти позову, або пояснень чи зустрічного позову.
Враховуючи зазначене, наявність підстав визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, позицію позивача який не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає можливим ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, приходить наступного висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
Встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Транспорт Груп» і ОСОБА_1 укладено договори прокату транспортних засобів без водія: № 02-01022023 від 01.02.2023 р. та № 02-02032023 від 20.03.2023 р., на умовах якого Наймодавець передав, а Наймач прийняв в тимчасове платне користування (прокат - оренда без водія) технічно справний і неушкоджений автомобіль, ідентифікований, обладнаний, іменований надалі «Автомобіль»: Hyundai Sonata, державний номер НОМЕР_1 , 2016 р.в., VIN: НОМЕР_2 та відповідно Hyundai Avante, державний номер НОМЕР_3 , 2018 р.в., VIN: НОМЕР_4 .
Відповідно до п. 3.2. кожного із Договорів, платіж за прокат Автомобіля вираховується на підставі базової ставки, яка залежить від класу автомобіля, кількості діб, наявних знижок, бази страхування, обраної Наймачем, вартості інших послуг, замовлених Наймачем. Базові ставки в залежності від пробігу Автомобіля під час прокату, з розрахунку до 7 календарних днів, включно, становлять: від 0 км до 500 км 2 520,00 грн., в т.ч. ПДВ 0,35 грн. за кілометр; від 501 км до 1000 км 3000,00 грн. в т.ч. ПДВ 500,00 грн.; від 1001 км до 1250 км 3 510,00 грн. в т.ч. ПДВ 585,00 грн.; від 1251 км до 1500 км 4020,00 грн. в т.ч. ПДВ 250,00 грн.; від 1501 км до 1750 км 4 500,00 грн. в т.ч. ПДВ 750,00 грн.; від 1751 км до 2000 км 5010,00 грн. в т.ч. ПДВ 835,00 грн.
Додатково за кожний кілометр перепробігу додатково сплачується 2 грн. 10 коп. (дві гривні десять копійок) без ПДВ за 1 км.
Відповідно до п. 4.1.2 кожного з Договорів, Наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати плату за прокат Автомобіля, та повернути Наймодавцю Автомобіль, у строк встановлений цим Договором, або на першу вимогу Наймодавця.
Однією із особливих рис договору прокату є те, що об`єктом договору прокату може бути лише рухома річ, крім транспортних засобів, щодо яких ЦК України містить окремі положення. Як правило, об`єкт договору прокату використовується для задоволення побутових невиробничих потреб.
Отже, найм (оренда) транспортного засобу виділяється в окремий різновид договору найму, виходячи із особливостей його об`єкта, яким є повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (частина перша статті 798 ЦК України).
У частині другій статті 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Оскільки цей правочин є недійсним в силу закону, тому визнання його недійсним судом не вимагається.
В зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що безпідставним є твердження заявника, що апеляційний суд не мав права вирішувати питання про визнання нікчемності договору прокату автомобіля, оскільки позивачем пред`явлено позов про стягнення коштів за цим договором, тому суд повинен вирішити питання щодо дійсності цього правочину. Крім того, цей правочин є недійсним в силу закону, тому визнання його недійсним судом не вимагається.
Однак, 01.02.2023 року позивач передав відповідачу транспортний засіб Hyundai Sonata, державний номер НОМЕР_1 у користування.
Факт передачі транспортного засобу Наймачу зафіксовано підписаним з обох сторін Актом приймання - передачі транспортного засобу від 01.02.2023 року, а також підписаним обома сторонами Актом виконаних робіт №661/1 від 01.02.2023 року, яким фіксується передача транспортного засобу технічно справного та готового до користування.
Відтак, Наймач, при прийнятті транспортного засобу, який є власністю ТОВ «Київ Транспорт Груп» у користування, враховував вартість користування автомобілем та необхідність здійснювати оплату відповідно до домовленостей між сторонами.
Встановлено, що відповідач користувався належним позивачу автомобілем у період з 01.02.2023 року по 20.02.2023 року, відповідач повернув автомобіль позивачу 17.02.2023 року, про що свідчить Акт приймання - передачі транспортного засобу.
Отже, загальна вартість наданих позивачем послуг відповідачу складає 9 510,00 грн. та складається із нарахувань за користування транспортним засобом у період з з 01.02.2023 року по 20.02.2023 року, а саме: з 01.02.2023 р. по 06.02.2023 р. за актом надання послуг №392 від 06.02.2023 р. - у розмірі 3510,00 грн.; з 07.02.2023 р. по 13.02.2023 р. за актом надання послуг №465 від 13.02.2023 р. - у розмірі 3000,00 грн.; з 14.02.2023 р по 20.02.2023 р. за актом надання послуг №535 від 20.02.2023 р. -у розмірі 3000,00 грн.
Відповідачем не було сплачено варість наданих позивачем послуг.
За Актом звірки взаємних розрахунків, за період з січень 2023 р. серпень 2023 р. між ТОВ «Киїів Транспорт Груп» і ОСОБА_1 , за договором № 02-01022023 від 01.02.2023, станом на 20.02.2023 р. зафіксовано заборгованість, яка виникла у Відповідача перед Позивачем за користування транспортним засобом ОСОБА_1 у розмірі 9 510,00 грн. із фактично нарахованих за період користування транспортним засобом 9 510,00 грн.
Крім того, на заміну Hyundai Sonata, за Договором № 02-02032023 від 20.03.2023, Позивач передавав у користування Відповідачу ще один транспортний засіб Hyundai Avante, державшій номер НОМЕР_3 , 2018 р.в., VIN: НОМЕР_5 у користування.
Факт передачі транспортного засобу Hyundai Avante Наймачу так само зафіксовано підписами з обох сторін Актом приймання - передачі транспортного засобу від 20.03.2023, яким фіксується передача транспортного засобу технічно справного та готового до ристування.
Відтак, Наймач, при прийнятті транспортного засобу, який є власністю ТОВ «Київ Транспорт Груп» у користування, враховував вартість користування автомобілем та необхідність здійснювати оплату відповідно до домовленостей між сторонами.
Відповідач користувався належним Позивачу автомобілем Hyundai Avante у період з 20.03.2023 по 15.05.2023.
Позивач та Відповідач, у період користування ОСОБА_1 автомобілем Hyundai Avante, кожний тиждень підписували акти надання послуг.
Загальна вартість наданих Позивачем послуг за користування автомобілем Hyundai Avante, державний номер НОМЕР_3 , 2018 р.в., VIN: НОМЕР_5 Відповідачу складає 39 830,00 грн та складається із нарахувань за користування транспортним засобом у ріод з 20.03.2023 по 15.05.2023, а саме:з 20.03.2023 по 27.03.2023 за актом надання послуг № 920 від 27.03.2023 у розмірі 4 020,00 грн;з 28.03.2023 по 03.04.2023 за актом надання послуг № 922 від 03.04.2023 у розмірі 3 510,00 грн; з 04.04.2023 по 10.04.2023 актом надання послуг № 998 від 10.04.2023 у розмірі 4 020,00 грн;з 11.04.2023 по 17.04.2023 за актом надання послуг № 1146 від 17.04.2023 у розмірі 5 210,00 грн;з 18.04.2023 по 24.04.2023 за актом надання послуг № 1226 від 24.04.2023 у розмірі 3 000,00 грн; з 25.04.2023 по 01.05.2023 за актом надання послуг № 1297 від 01.05.2023 у розмірі 2 520,00 грн; з 02.05.2023 по 08.05.2023 за актом надання послуг № 1370 від 08.05.2023 у розмірі 4 020,00 грн; з 09.05.2023 по 15.05.2023 за актом надання послуг № 1456 від 15.05.2023 у розмірі 4 020,00 грн.
За Актом звірки взаємних розрахунків, за період Січень 2023 р. - Серпень 2023 р, між ТОВ «Київ Транспорт Груп» і ОСОБА_1 , за договором № 01-20032023 від 20.03.2023, станом на 15.05.2023 зафіксовано заборгованість, яка виникла у Відповідача перед Позивачем за користування транспортним засобом ОСОБА_1 у розмірі 26 300,00 грн. із фактично нарахованих за період користування транспортним засобом 30 320,00 грн.
Станом на 24.05.2023 р. ОСОБА_1 , попри обіцянки борг сплатити, заборгованість не була погашена.
Відтак, належним чином підписаними Актами приймання-передачі транспортних засобів підтверджується факт користування відповідачем транспортними засобами ОСОБА_2 та Hyundai Avante, які належать позивачу, право власності яких підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про реєстрацію вказаних транспортних засобів (а.с.10-11).
Отже, підписанням Акту звірки взаємних розрахунків ОСОБА_1 підтверджено наявність у нього заборгованості за користування транспортним засобом перед позивачем.
Позивач звертаючись до суду з позовом зазначав, що станом на 24.05.2023 р. ОСОБА_1 , попри обіцянки борг сплатити, заборгованість не була погашена.
З боку відповідача, жодних доказів в зворотному в спростування доводів позивача, не надано.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Встановлено, що позивачем ТОВ «Киїів Транспорт Груп» було направило ОСОБА_1 претензію з вимогою про сплату за користування транспортними засобами Hyundai Sonata та Hyundai Avante у розмірі 35 810,00 грн. (а.с. 44-46), однак як зазначено позивачем, станом на момент подачі цього позову, заборгованість за користування транспортним засобом відповідачем не оплачена.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає, що відповідач, як фактичний користувач рухомого майна, що є власністю позивача, без достатньої правової підстави за рахунок власника цього майна зберігає у себе кошти, які мав заплатити за користування транспортним засобом за період з 01.01.2023 р. по 24.05.2023 р., а тому зобов`язаний повернути позивачу кошти у сумі 35 810,00 грн. в судовому порядку.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити якіж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаютьсяу спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
У пункті VII.-2:101 Книги VII Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.
У статті VII-3:101 Книги VII Модельних правил європейського приватного права щодо змісту збагачення зазначено, що особа вважається збагаченою у випадку: a) збільшення доходів або зменшення обов`язків; b) отримання послуги або результатів виконаної роботи; c) користування чужим майном.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майноі тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).
Тлумачення статті 1212 ЦК України дозволяє зробити висновок, що до безпідставно набутого майна набувача, з урахуванням розумності, відноситься користування чужим майном (майном потерпілого). Причому потерпілий, якому належить майно, що користувався набувач, має право вимагати від набувача повернення такого збагачення.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Даної позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 08.12.2021 у справі № 759/9443/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, з моменту передачі транспортних засобів між власником майна ТОВ «Київ Транспорт Груп» та ОСОБА_1 виникли відносини з фактичного користування рухомим майном та недоотримання його власником доходів у вигляді плати за таке користування, що за своїм змістом є кондикційними.
Таким чином, відповідач, як фактичний користувач рухомого майна, що є власністю позивача, без достатньої правової підстави за рахунок власника цього майна зберігає у себе кошти, які мав заплатити за користування транспортним засобом за нікчемним правочином за період з 01.01.2023 року по 24.05.2023 року, а тому зобов`язаний повернути позивачу кошти у сумі 35 810,00 грн.на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як зазначено вище, з боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо нарахованих сум та обставин вкладених в позовній заяві.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Транспорт Груп» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування транспортними засобами є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.
Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, тому з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 684 грн.
Разом з тим, представником позивача в позовних вимогах заявлено вимогу щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу, проте ні в мотивувальній частині ні в резолютивній частині позовних вимог розмір та обґрунтування вказаних витрат позивачем не зазначено. Відтак, питання щодо компенсації витрат на правничу допомогу може бути вирішене шляхом ухвалення додаткового рішення суду.
Керуючись ст.ст. 3, 16, 83, 202, 209, 215, 216, 220, 798, 799 ЦК України, ст. ст. 81, 141, 247, 263-268, 280-289 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Транспорт Груп» до ОСОБА_1 , про стягнення коштів за користування транспортним засобом задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Транспорт Груп» грошові кошти у розмірі 35 810 (тридцять п`ять тисяч вісімсот десять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Транспорт Груп»судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 02 квітня 2024 року.
Відомості про сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , остання відома фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя: Н.О. Бізяєва