Справа № 346/4506/23
Провадження № 22-з/4808/27/24
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І.В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Фединяка В.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 січня 2024 року задоволено позов ТОВ «ФК "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №4953671 від 21.10.2021 в розмірі 60510,00 грн а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2147,20 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, а всього 72 567,20 грн.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 січня 2024 року - без змін.

22 березня 2024 року через систему «Електронний судд» представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» подала заяву про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 в порядку розподілу судових витрат кошти за отримання правової допомоги при представництві інтересів у суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000,00 грн.

Частинами 3, 4 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення з таких підстав.

За положеннями частин 1 та 2 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Згідно із частинами 2, 4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20.

Як вбачається з матеріалів справи у відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ ФК «Фінтраст Україна» - адвокат Крюкова М.В. просила стягнути з відповідача судові витрати, понесені в суді апеляційної інстанції. На підтвердження таких витрат подано докази, а саме ордер на представлення інтересів ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокатом Крюковою М.В. в Івано-Франківському апеляційному суді від 08 березня 2024 року; копію свідоцтва на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №5127, платіжну інструкцію від 08 березня 2024 року № 3365 про переказ адвокату Крюковій М.В. 8 000,00 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не було подано до апеляційного суду відповідного правочину, укладеного у належній формі, зі змісту якого можливо було б зробити висновок про те, в якій саме формі (фіксований розмір чи погодинна оплата) сторонами було погоджено оплату адвокатських послуг за надання правової допомоги у зазначеному суді.

В матеріалах справи міститься лише копія договору №10/07-2023 про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року, укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Укаїна» та адвокатом Столітнім М.М., який представляв інтереси товариства у суді першої інстанції (а.с. 32 т.1).

Оскільки розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, та/або порядок її обчислення повинен визначатися у самому договорі про надання правової допомоги, саме по собі підписання звіту про надання правової допомоги за відсутності договору, в якому обумовлений розмір та/або порядок обчислення адвокатського гонорару не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру такого гонорару.

Таким чином, суд констатує, що оскільки у даному випадку відсутня об`єктивна можливість пересвідчитися про наявність домовленості між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М.В. щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції, то відсутні підстави для задоволення вимоги про відшкодування заявлених витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність встановлених статтею 270 ЦПК України підстав для ухвалення у справі додаткового рішення.

Відтак в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення належить відмовити.

Керуючись статтями 270, 381, 389, 390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська В.Д. Фединяк