Справа № 167/20/24
Номер провадження 2/167/82/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Н.В. Шептицької,

з участю:

секретаря судового засідання О.В. Давидюк,

представника відповідача - Л.Є. Алієвої,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі - ТОВ, позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту,

в с т а н о в и в:

08.01.2024 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.02.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» і відповідачем було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 17 (далі Договір). Вказує, що Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті: www.forzacredit.com.ua, підписаний електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «Форза» та акцептований ОСОБА_1 27.02.2021 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача заяви-формуляра про акцептування оферти № 17 від 27.02.2021 року про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «Форза» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.

Згідно умов Договору, кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) в розмірі 9 900, 00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 28.03.2021 року.

Акційна (пільгова) процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 0, 93% (п.1.6.8. Договору), процентна ставка 2, 50% (п. 5.9. Договору), яка застосовується у разі користування кредитом поза межами строку дії Договору, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Кредитодавець свої зобов`язання за Договором позики виконав в повному обсязі, надавши грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами Договору позики. Відповідач своїх зобов`язань не виконав не здійснив жодного платежу як отриманих коштів, так і сплату процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 05.01.2024 року у відповідача утворилась заборгованість у сумі 39 027,14 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 9 900, 00 грн; заборгованість по відсотках за користування кредитом 5 494, 50 грн, заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період 05.11.2021 року по 02.02.2022 року ) 22 275, 00 грн; заборгованість за пенею 0,00 грн; інфляційне збільшення 1 357, 64 грн (нараховано новим кредитором за період з 29.03.2021 року по 23.02.2022 року).

28.10.2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу № 20211028-Ф, відповідно до якого позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ФК «Форза», в тому числі щодо кредитного договору укладеного з відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Договором позики в розмірі 39 027, 14 грн та судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 2 422, 40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень.

Позовна заява подана через підсистему "Електронний суд".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 36).

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 12.01.2024 року позовна заява залишена без руху і наданий строк для усунення недоліків (ас 37-38).

15.01.2024 року представник позивача подав до суду заяву з додатками на усунення недоліків, вказаних в ухвалі від 12.01.2024 року (ас 42-48).

16.01.2024 року на запит головуючого судді надійшла відповідь з ЄДДР про місце реєстрації відповідача (ас 50), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 1 статті 27 ЦПК України.

Ухвалою головуючого судді від 16.01.2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 08.02.2024 року (ас 51-52).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 08.02.2024 року судовий розгляд відкладено на 14.03.2024 року (ас 94-95), в якому оголошено перерву до 20.03.2024 року і до 25.03.2024 року. 25.03.2024 року судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті в іншому судовому процесі. Судове засідання відкладено на 29.03.3024 року.

29.01.2024 року представник позивача подав до суду клопотання про витребування доказів, а саме витребування у АТ КБ «ПриватБанк» інформації про рух коштів: поступлення на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що був/є відкритий на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 в день оформлення договору позики № 17 від 27.02.2021 року (ас 62-83).

13.02.2024 року відповідач ОСОБА_1 подав суду заяву про часткове визнання позовних вимог, в якій позов визнав частково - в сумі 15 394, 50 грн, що складається з 9 900,00 грн заборгованості по тілу кредиту та 5 494, 50 грн заборгованості по відсотках, як зазначено позивачем у наданому Витягу з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 20211028-Ф від 28.10.2021 року. Зазначає, що у Договорі про надання позики на умовах фінансового кредиту, відповідно до частини 7 «Відповідальність сторін та вирішення спорів» пункту 7.3 зазначено: «Уразі не виконання або не належного виконання Сторонами власних зобов`язань згідно Договору , винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані цим збитки, а також: при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті кредиту та/або процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю пеню в розмірі 2,5% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочки, починаючи з 41-го дня прострочення, з урахуванням обмежень, встановлених законодавством». Жодної іншої відповідальності не передбачено. Тому вважає, що розрахункова сума «Сума прострочених відсотків» 22 275, 00 грн та сума «інфляційного збільшення» - 1 357, 64 грн, що нараховані за період з жовтня 2021 року по 23.02.2022 року, не підлягає стягненню, оскільки відповідно до п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину та воєнного стану позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штрафу, пені за таке прострочення. Також вказує, що відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем в якому завершується дія карантину забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом.

Ураховуючи наведене, просить позов задовольнити частково в сумі 15 394, 50 грн (ас 105-110).

20.03.2024 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав клопотання про долучення доказів, в якому просить долучити до матеріалів справи: реєстр боржників підписаний ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» про перехід прав вимоги, в т.ч. по ОСОБА_1 (порядковий номер № 68) по Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 17 від 27.02.2021 року (ас 132-136).

Сторони вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи (ас 152, 156, 157).

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. 08.02.2024 року представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без участі, в якій просить подальший розгляд справи проводити за відсутності уповноваженого представника позивача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Якщо суд визнає необхідним, щоб представник позивача, який подав заяву про розгляд справи за його відсутності, дав особисті пояснення, просить розгляд справи відкласти та визнати явку представника обов`язковою (ас 88-92).

Суд, заслухавши думку представника відповідача, ухвалив: розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, згідно частини 1 статті 223 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково з підстав, зазначених у заяві про часткове визнання позовних вимог від 13.02.2024 року.

Враховуючи ту обставину, що відповідач не заперечує ні укладенні Договору, ні його умови, ні правові підстави пред`явлення позову саме ТОВ, суд ухвалив: у задоволенні клопотання представника позивач від 29.01.2024 року і від 20.03.2024 року відмовити, оскільки обставини, на підтвердження яких представник позивача просить витребувати і долучити додаткові письмові докази, не оспорюються відповідачем. Крім того, клопотання від 29.01.2024 року про витребування доказів подане з порушенням вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України, а клопотання від 20.03.2024 року про долучення доказів подане з порушенням вимог ч.ч. 1, 2, 4, 8, 9 ст. 83 ЦПК України, що є також самостійною підставою для відмови у задоволенні даних клопотань.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 27.02.2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №17. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «ФК «Форза» та акцептована відповідачем 27.02.2021 року, шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором z478263h) заяви-формуляра про акцептування оферти про прийняття ОСОБА_1 пропозиції ТОВ «ФК «Форза» укласти договір про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.

Відповідач, здійснивши дії, спрямовані на укладання Договору позики, шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, отримав грошові кошти у розмірі 9 900 гривень.

Також ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором z478263h підписав Паспорт споживчого кредиту та Графік платежів.

Строк дії Договору: кредит надається строком на 30 днів від дати отримання Позичальником кредиту, тобто з 27.02.2021 року о 28.03.2021 року (п. 1.6.2. Договору).

Процентна ставка є фіксованою. Нарахування процентів за Договором здійснюється щоденно. Нарахування процентів починається з дати фактичного надання кредиту по дату закінчення строку дії Договору. Проценти нараховуючться на суму кредиту, що фактично надана Товариством Клієнту і яка залишається не повернутою Клієнтом Товариству. Прострочення сплати Кредиту та процентів, згідно графіка платежів, не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це Товариством (п. 1.5. Договору).

Акційна (пільгова) процентна ставка 0, 93% (п. 1.6.9. Договору), яка діє до 28.03.2021 року (п. 1.7. Договору); процентна ставка після пролонгації 1, 2% в день (п.1.6.7. Договору); Кредитодавець нараховує проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1, 85% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (Базова процентна ставка) (п. 1.6.8. Договору); пролонгація: дозволено (п. 1.6.6. Договору).

Сторони погодили, що Клієнту, відповідно до умов цього Договору, немає необхідності укладати договори щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Товаристовм може бути встановлена можливість автоматичної пролонгації без підписання додаткових угод. В будь-який час користування кредитом Клієнт може пролонгувати Договір шляхом погашення процентів за період фактичного користування Кредитом. При цьому термін користування сумою непогашеної заборгованості за Основним боргом лонгується на кількість днів, яка дорівнює кількості днів, за які Клієнтом було сплачено проценти (п. 1.11. Договору).

У разі прострочення кредиту з Акційною (пільговою) процентною ставкою, дія акційної процентної ставки скасовується та нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Базовою процентною ставкою з дати отримання кредиту до повного розрахунку за Договором (п.5.5. Договору).

Прострочення сплати кредиту та процентів, згідно графіка платежів, не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавцем (п. 5.8. Договору).

Після закінчення строку, на який надано кредитні кошти, та неповернення Позичальником кредитних коштів у повному обсязі, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі 2, 50% в день, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, до повного розрахунку за Договором (п. 5.9. Договору).

Дані обставини підтверджуються: додатком до Договору про надання позики (ас 9), заявою формуляром про акцептування оферти (ас 10-12), паспортом споживчого кредиту ( ас 13), Договором про надання позики (ас 14-16).

В судовому засіданні встановлено, що 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу № 20211028-Ф (ас 23-26).

Згідно умов Договору факторингу № 20211028-Ф від 28 жовтня 2021 року, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «Форза», включно і до ОСОБА_1 , що стверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 202110258-Ф від 28 жовтня 2021 року (ас 17), з якого вбачається, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло право вимоги в загальній сумі 15 394, 50 грн, з якої 9 900, 00 грн заборгованість по тілу кредиту та 5 494,50 грн заборгованість по відсотках.

Згідно повідомлення про відступлення прав вимоги за Договором позики, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» повідомило ОСОБА_1 про нового Кредитора та пропонувало негайно сплатити заборгованість по кредиту в сумі 15 394, 50 грн за поданими реквізитами (ас 21).

Згідно розрахунку заборгованості (Виписки з особового рахунку) ОСОБА_1 , наданого позивачем, станом на 05.01.2024 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед ТОВ становить 39 027, 14 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 9 900, 00 грн, заборгованість по відсотках за користування 5 494, 50 грн, заборгованість по прострочених відсотках за користування поза межами строку дії договору 22 275, 00 грн, заборгованість за пенею 0, 00 грн, інфляційне збільшення 1 357, 64 грн (ас 18).

Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що Договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Матеріалами справи встановлено, що Договір позики між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання договору позики.

Без здійснення вказаних дій відповідачем Договір позики не був би укладений сторонами і цей правочини, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Відповідач був вільним в укладенні зазначеного Договору та був обізнаний з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши електронний підписом кредитні документи.

В свою чергу, відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, після укладення між ТзОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» договору факторингу № 20211028-Ф від 28.10.2021 року, позивач скерував на адресу позичальника повідомлення про відступлення прав вимоги за Договором. У повідомленні також просив негайно сплатити заборгованість по кредиту в сумі 15 394, 50 грн за поданими реквізитами.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд розцінює вказане вище повідомлення, як вимогу нового кредитора сплатити заборгованість по Договору.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Звертаючись до суду після цієї скерування цієї вимоги, позивач, окрім заборгованості за Договором по тілу кредиту в розмірі 9 900, 00 грн. та заборгованості по відсотках 5 494, 50 грн, також просить про стягнення: заборгованості по прострочених відсотках за користування кредитом поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період 05.11.2021 року по 02.02.2022 року ) 22 275, 00 грн; інфляційне збільшення 1 357, 64 грн (нараховано новим кредитором за період з 29.03.2021 року по 23.02.2022 року).

Вирішуючи спір в цій частині складової вимоги заборгованості, суд звертає увагу на вказані вище положення закону та доходить висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення донарахованих процентів за користування грошовими коштами в сумі 22 275, 00 грн на підставі положень Договору, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у подібних справах.

Вирішуючи вимогу ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» в частині стягнення заборгованості - інфляційних втрат, суд виходить з такого.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У справі ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» пред`явило позов 08.01.2024 року, при цьому розрахунок інфляційних втрат в розмірі 1 357, 64 грн нараховано новим кредитором за період з 29.03.2021 року по 23.02.2022 року).

У пунктах 15,18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Крім цього, згідно із п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

За таких обставин, суд доходить висновку, що у такому випадку відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним Договором, як під час дії карантину, так і під час воєнного стану.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд вважає, що з відповідача на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» необхідно стягнути заборгованість за Договором в розмірі 15 394, 50 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 9 900 грн 00 коп та заборгованість по відсотках 5 494, 50 гривень. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити з наведених вище мотивів.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, виходячи з такого розрахунку.

Сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 15 394, 50 грн, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 955, 53 гривень: 15 394, 50 грн х 100 % : 39 027, 14 грн х 2 422, 40 грн = 955, 53 гривень.

Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, то суд виходить з наступного.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Слідуючи висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник ОСОБА_4 подав Договір про надання правової допомоги від 03.01.2024 року (ас 32-33), Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (ас 31), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (ас 28).

Згідно п. 4.3. Договору про надання правової допомоги від 03.01.2024 року, у разі ухвалення судом рішення про часткове задоволення позовних вимог Клієнта, Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням положень п. 4.3. Договору про надання правової допомоги від 03.01.2024 року і позиції відповідача щодо визнання вимог про стягнення витрат на правовову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, то суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в сумі: 15 394, 50 грн х 100 % : 39 027, 14 грн х 7 000 грн = 2 761, 19 гривень.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 77, 81, 83, 141, 223, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №17 від 27.02.2021 року в розмірі 15 394 (п`ятнадцять тисяч триста дев`яносто чотири) гривні 50 (п`ятдесят) копійок, з яких: 9 900 (дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень 00 коп - заборгованість за тілом кредиту, 5 494 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 50 (п`ятдесят) копійок - заборгованість по відсотках.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» 955 (дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 53 (п`ятдесят три) копійки судового збору та 2 761 (дві тисячі сімсот шістдесят одну) гривню 19 (дев`ятнадцять) копійок витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф", місцезнаходження: м. Львів, вул. С. Бандери, 87, оф. 54, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: будинок АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 02.04.2024 року.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька