УХВАЛА

28 березня 2024 року

м. Київ

справа № 753/3155/23

провадження № 61-2101ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого

діє ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 11 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

у якому просив стягнути з відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 86 000,00 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн, покласти

на відповідача судові витрати: зі сплати судового збору в розмірі 1 073,60 грн,

за проведення дослідження з визначення вартості проведення відновлювального ремонту в розмірі 7 000,00 грн та витрати з оплати послуг правничої допомоги адвоката в розмірі 20 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що він є власником квартири

АДРЕСА_1 . Власником квартири АДРЕСА_2

у вказаному будинку, яка розміщена поверхом вище, є ОСОБА_1

30 грудня 2022 року сталося затоплення водою належної позивачу квартири

з квартири АДРЕСА_2 , яка належить відповідачу. Про факт затоплення свідчить акт обстеження квартири від 30 грудня 2022 року, яким комісія встановила,

що у квартирі АДРЕСА_3 виявлено сліди залиття, а саме залито коридор, кухню, санвузол та житлову кімнату у визначених межах, що відбулося через пошкодження самовільно переобладнаної системи центрального опалення

у квартирі АДРЕСА_2 , а саме поліпропіленового відведення від стояка до радіатора.

Відповідно до висновку експертного дослідження розмір завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 становить 86 000,00 грн. Проведення оцінки вартості відновлювального ремонту склало 7 000,00 грн.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 відмовився добровільно відшкодовувати нанесені йому матеріальні збитки або провести своїми силами та за власний рахунок ремонтні роботи, внаслідок чого тривалий час він не має змоги використовувати житло за цільовим призначенням, що вплинуло на його звичне життя і спричинило значні душевні страждання та переживання. Враховуючи час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, глибину душевних та психічних страждань, пов`язаних з пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін, позивач оцінював моральну шкоду з урахуванням розміру збитку, принципу розумності та справедливості в розмірі 20 000,00 грн.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 січня

2024 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири, в розмірі 86 000,00 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн, витрати зі сплати проведення дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту в сумі 7 000 грн, витрати на правничу допомогу

в розмірі 10 000,00 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073,60 грн, всього 109 073,60 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

12 лютого 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав

до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 січня 2024 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2024 року поновлено ОСОБА_1 ,

в інтересах якого діє ОСОБА_2 , строк на касаційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 січня 2024 року, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано надати уточнену касаційну скаргу разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи, в якій зазначити підстави (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) та уточнити вимоги прохальної частини касаційної скарги щодо дати рішення суду першої інстанції.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 20 лютого 2024 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунені.

В уточненій редакції касаційної скарги, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва

від 22 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 січня 2024 року, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню.

За приписами пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі

№ 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується,

чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову в цій справі становить 113 000,00 грн, що станом на 01 січня 2024 року

не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Разом з тим у касаційній скарзі представник заявника посилався на те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, належним чином

не повідомивши його про розгляд справи.

Щодо посилань у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності заявника, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, то такі доводи вже були предметом апеляційного перегляду і судом апеляційної інстанції їм надана належна правова оцінка.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства, а також

не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи

та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Касаційний перегляд судових рішень є екстраординарним, тобто таким,

що не відбувається у кожній справі.

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № Я (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію

та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи,

яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду

не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], § 230, № 36760/06, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі - Конвенції) до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес

де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), §37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), §32, від 02 листопада 2006 року, № 29182/03, «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) §29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справах «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; «Козліца проти Хорватії», § 33; «Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), №2611/07 та §54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07, «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), §48, від 02 жовтня

2012 року, № 32299/08).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження)

у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав

для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у справі з ціною позову,

що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська