Провадження № 22-ц/4808/445/24
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Футерко Василь Любомирович, на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 січня 2024 року, у складі судді Татарінової О.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення аліментів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позов мотивувала тим, що 14 грудня 2018 року між нею та відповідачем укладено Договір між батьками про сплату аліментів на дітей, який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Б.В. та зареєстровано в реєстрі за №2422.

21 березня 2019 року рішенням суду по справі №344/21165/18 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11.02.2006 року у відділі РАГС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №186; місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено з матір`ю. Рішення суду набрало законної сили 22 квітня 2019 року.

Пунктом 3 Договору передбачено, що «Аліменти сплачуються платником щомісяця у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю Сторін становить 2 500,00 грн на кожну дитину, але не може бути меншим прожиткового мінімуму встановленого законом на дітей відповідного віку, на момент сплати аліментів. На день підписання цього договору прожитковий мінімум на дітей віком від шести до вісімнадцяти років згідно Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» становить 2027,00 грн. Виплата аліментів здійснюється платником щомісячно, але не пізніше 15 числа відповідного поточного місяця». Пунктом 5 Договору передбачено, що «Сторони домовилися, що кошти будуть сплачуватися Платником шляхом їх перерахування на картковий рахунок Одержувача № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, , із зазначенням призначення платежу - «Для поповнення на карту НОМЕР_4, ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_2 ». У разі відсутності Одержувача, закриття рахунку або її відмови від одержання аліментів, платник має право передати суму аліментів в депозит нотаріусу, що буде вважатися виконанням цього договору». Пунктом 6 Договору передбачено, що «Платник зобов`язується сплачувати аліменти, передбачені цим договором Одержувачу своєчасно і у відповідному розмірі, до досягнення повноліття кожною дитиною. Досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не припиняє сплати аліментів Платником в користь Одержувача на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

За період часу з грудня 2018 року по січень 2020 року - 14 календарних місяців, відповідач сплачував позивачу аліменти готівкою, наслідком чого була написана нею розписка 19.01.2020 року, що зберігається у відповідача.

Однак, з лютого 2020 року по травень 2023 року відповідач перестав сплачувати позивачу аліменти на утримання дітей. Саме тому, 08 червня 2023 року вона пред`явила до відповідача позов до суду про стягнення в її користь з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів за період часу з 01.02.2020 року по 31.05.2023 року на утримання неповнолітніх дітей.

12 червня 2023 року суддя Івано-Франківського міського суду Мелещенко Л.В. постановила ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі №344/10357/23. Після відкриття провадження у справі №344/10357/23, відповідач ОСОБА_1 03 липня 2023 року в 14 год. 27 хв. на рахунок зазначений в пункті 5 Договору сплатив в користь позивачки аліменти в розмірі 33 996 грн за період часу з грудня 2022 року по травень 2023 року - по 5666 грн за кожен місяць, що підтверджується випискою з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.09.2023 року.

21 липня 2023 року позивачкою в Івано-Франківський міський суд подана заява про зменшення позовних вимог справі №344/10357/23 (у зв`язку з частковим погашенням відповідачем 03.07.2023 року заборгованості по сплаті аліментів на суму 33 996 грн). На момент подання даної позовної заяви, Івано-Франківським міським судом не ухвалено рішення по справі №344/10357/23.

10 серпня 2023 року позивачка пред`явила до відповідача позов в Івано-Франківський міський суд про стягнення в її користь з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів за період часу з 01.06.2023 року по 31.07.2023 року на утримання неповнолітніх дітей.

Після подання позивачем позовної заяви в Івано-Франківський міський суд, відповідач ОСОБА_1 11 серпня 2023 року в 16 год 17 хв. на рахунок зазначений в пункті 5 Договору сплатив в її користь аліменти в розмірі 22 664 грн за період часу з червня 2023 року по вересень 2023 року - по 5 666 грн за кожен місяць, що підтверджується випискою з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.09.2023 року. Позивачем 05.09.2023 року через канцелярію Івано-Франківського міського суду подана заява про залишення позову без розгляду по справі №344/14544/23.

Позивачка зазначала, що згідно положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від шести до вісімнадцяти років на одну особу становив: з 01.12.2022 року - 2 833 грн. Згідно пункту «3» Договору - «виплата аліментів здійснюється Платником щомісячно, але не пізніше 15 числа відповідного поточного місяця». За грудень 2022 року, згідно пункту «3» Договору, відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу у період часу з 01.12.2022 року по 15.12.2022 року аліменти в розмірі 5 666 грн, з наступного розрахунку: 2 833 грн - щомісячний розмір аліментів на одну дитину згідно пункту «3» Договору, а відповідно сума аліментів за грудень 2022 року. 5 666 грн - щомісячний розмір аліментів на двоє дітей згідно пункту «3» Договору, а відповідно сума аліментів за грудень 2022 року.

Відповідачем 03.07.2023 року сплачені в користь позивача аліменти за грудень 2022 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2023 року та 11.08.2023 року сплачені в її користь аліменти за липень 2023 року. Згідно пункту 3 Договору «виплата аліментів здійснюється Платником щомісячно, але не пізніше 15 числа відповідного поточного місяця». Вказане свідчить про те, що з відповідача підлягає до стягненню пеня відповідно до наданого позивачкою розрахунку.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог ст. 196 Сімейного кодексу України, просила суд стягнути пеню з ОСОБА_1 за прострочення сплати аліментів за період часу з 01.12.2022 року по 31.07.2023 року на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 34 449,28 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 січня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 34449,28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 , адвокат Футерко В.Л. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Частиною 4 статті 545 ЦК України передбачено, що у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

В процесі виконання договору вже мала місце сплата аліментів готівкою, на підтвердження чого позивачка видавала відповідачу розписку. Цю обставину позивачка не заперечила.

У січні 2023 року відповідач запропонував позивачці сплату аліментів наперед у сумі 4000 доларів США, однак позивачка відмовилась надавати відповідачу розписку про отримання аліментів. Зазначені обставини підтверджуються листуванням сторін у мобільному додатку.

Відповідач, який діяв собі на шкоду (пропонуючи передати кошти саме готівкою та висловлюючи прохання видати розписку), розумно покладався на добросовісну поведінку позивачки. Поведінка позивачки суперечить принципу добросовісності та є суперечливою.

Відповідач вжив заходів з метою сплати аліментів, однак позивачка безпідставно відмовилася видати відповідачу розписку про їх одержання, а тому підстави для стягнення пені з відповідача відсутні.

З урахуванням доведеності відмови позивачки (кредитора) видати розписку про отримання аліментів відповідач (боржник) правомірно, згідно до норм ст. 545 ЦК України затримав виконання зобов`язання.

Згідно п. 15 договору одержувач зобов`язується у випадку виконання платником умов даного договору, не подавати позовну заяву або заяву про видачу судового наказу до суду про стягнення аліментів з платника на утримання дітей. У випадку подання одержувачем позовної заяви або заяви про видачу судового наказу до суду про стягнення з платника аліментів на утримання дітей, даний договір вважається розірваний в день подання позовної заяви або заяви про видачу судового наказу, і всі штрафні санкції для платника по ньому не нараховуються.

Позивачка не скористалась своїм правом на звернення до нотаріуса за вчинення виконавчого напису, яке встановлене п. 14 договору. Натомість 08 червня 2013 року позивачка звернулася в суд першої інстанції з позовом до відповідача, в якому при обґрунтуванні позовних вимог посилається на договір, просить стягнути аліменти на підставі неналежного, на її думку, виконання договору.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що подання позову про стягнення заборгованості по аліментах не є тотожнім із вимогами про стягнення аліментів, оскільки такий висновок є неповним.

Вважає, що платежі, які підлягають сплаті за договором за своєю правовою природою є аліментами, у свою чергу будь-які позови про стягнення заборгованості за договором фактично є позовами про стягнення аліментів. Договором не передбачено жодних винятків про незастосування умов п. 15 договору щодо його припинення у разі подання позову про стягнення саме заборгованості за договором.

Поведінка позивачки, за якою вона не визнає подання нею до суду першої інстанції позову про стягнення аліментів, є суперечливою і не відповідає принципу «естопель».

Зазначає, що позивачка використовує характер спору (про стягнення аліментів) у справі №344/10357/23 з метою заявлення клопотання про розгляд зазначеної справи у порядку спрощеного позовного провадження та реалізації права на звільнення від сплати судового збору, однак у заяві заперечує, що 08 червня 2023 року пред`явила до суду позов про стягнення аліментів.

У свою чергу, послідовною буде така поведінка відповідача, за якою він прийматиме рішення щодо необхідності продовження або припинення здійснення платежів за договором після ухвалення судом відповідного рішення за його вимогою про визнання договору припиненим, тобто після вирішення спору між сторонами судом.

Просив рішення суду у справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу представника відповідача безпідставною, а рішення суд законним.

Зазначає, що з лютого 2020 року по травень 2023 року відповідач не сплачував аліменти за договором. Безпідставними є твердження апеляційної скарги, про те, що відповідач сплачував аліменти готівкою.

Станом на 31.12.2022 заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 174192 грн, що перевищує вказаний в апеляційній скарзі еквівалент 4000 доларів США.

Вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про припинення договору між батьками про сплату аліментів на дітей. Відповідач ОСОБА_1 систематично з 08 червня 2023 року (дати звернення до Івано-Франківського міського суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати аліментів з 01.02.2020 по 31.05.2023) по 06 жовтня 2023 року сплачує аліменти на рахунок визначений п. 5 договору з розрахунку визначеному в п. 3 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Таким чином стягнення заборгованості по сплаті аліментів за минулий час, а не від дня пред`явлення позову, відрізняються за своєю правовою природою та мають різні юридичні наслідки.

Вважає дії представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 щодо подання до Івано-Франківського міського суду завідомо безпідставного позову про визнання договору припиненим, є зловживанням процесуальними правами та суперечать завданню цивільного судочинства, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України.

Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що платник аліментів не виконував умови укладеного між сторонами договору щодо сплати аліментів на утримання дітей, а відтак вимоги позивачки про стягнення з ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі, що відповідає розміру заборгованості за аліментами є обґрунтованими.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2019 року суду по справі №344/21165/18.

В шлюбі в сторін народилися дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.12.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір між батьками про сплату аліментів на дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Б.В., зареєстровано в реєстрі за №2422. За цим договором, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі «Діти»), до моменту досягнення дітьми повноліття (п.1 Договору).

Відповідно до п. 3 Договору між батьками про сплату аліментів на дітей, аліменти сплачуються платником щомісяця у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю Сторін становить 2 500,00 грн. на кожну дитину, але не може бути меншим прожиткового мінімуму встановленому законом на дітей відповідного віку, на момент сплати аліментів. На день підписання цього договору прожитковий мінімум на дітей віком від шести до вісімнадцяти років згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» становить 2 027 (дві тисячі двадцять сім) гривень 00 копійок. Виплата аліментів здійснюється Платником щомісячно, але не пізніше 15 числа відповідного поточного місяця.

Платник зобов`язується розпочати сплату аліментів на користь Одержувача, на утримання Дітей, не пізніше 25 грудня 2018 року за грудень 2018 року. Сторони домовились, що кошти будуть сплачуватись Платником шляхом їх перерахування па картковий рахунок Одержувача № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, , із зазначенням призначення платежу - «Для поповнення на карту НОМЕР_4, ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_2 ». У разі відсутності Одержувача, закриття рахунку або її відмови від одержання аліментів, Платник має право передати суму аліментів в депозит нотаріусу, що буде вважатись виконанням цього договору (п.4,5 Договору).

Платник зобов`язується сплачувати аліменти, передбачені цим договором Одержувачу своєчасно і у відповідному розмірі, до досягнення повноліття кожною дитиною. Досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не припиняє сплати аліментів Платником в користь Одержувача на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (п.6 Договору).

Відповідно до п.п.14,15 Договору між батьками про сплату аліментів на дітей відповідно до частини другої статті 189 Сімейного кодексу України, у разі невиконання Платником свого зобов`язання по сплаті аліментів за цим договором, Одержувач аліментів вправі звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а останній є підставою для примусового виконання умов. Одержувач зобов`язується у випадку виконання Платником умов даного договору, не подавати позовну заяву або заяву про видачу судового наказу до суду про стягнення аліментів з Платника на утримання Дітей. У випадку подання Одержувачем позовної заяви або заяви про видачу судового наказу до суду про стягнення з Платника аліментів на утримання Дітей, даний договір вважається розірваний в день подання позовної заяви або заяви про видачу судового наказу, і всі штрафні санкції для Платника по ньому не нараховуються.

Згідно з випискою по картці/рахунку НОМЕР_3 АТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_2 від 05.09.2023 відповідачем 03.07.2023 сплачено аліменти за грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року на суму 33 996,00 грн. 11.08.2023 відповідачем сплачено аліменти за червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса (ст. 189 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що починаючи з грудня 2022 року по 31.07.2023 року відповідачем ОСОБА_1 не сплачувались аліменти, відповідно до п.3 умов Договору між батьками про сплату аліментів на дітей від 14.12.2018 року, тобто платник аліментів не виконував умови укладеного між сторонами договору.

Матеріалами справи не підтверджується надання відповідачем добровільної матеріальної допомоги на утримання неповнолітній дітей сторін та неможливість сплачувати аліменти з урахуванням наявності засобів зв`язку та ведення сторонами переписки.

Належних та допустимих доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання за договором та виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з його вини ОСОБА_1 суду не надав.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність передбачених частиною першою статті 196 СК України підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі, що відповідає розміру заборгованості за аліментами.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про неможливість сплачувати аліменти в період з лютого 2020 року по січень 2023 року зв`язку з відмовою позивачки надати розписку про отримання аліментів готівкою, адже суд встановив, що п.5 Договору передбачено, що у разі відмови Одержувача від одержання аліментів, Платник має право передати суму аліментів в депозит нотаріусу, що буде вважатися виконанням договору. При цьому обов`язок ОСОБА_1 зі щомісячної сплати аліментів встановлений договором між батьками про сплату аліментів на дітей від 14.12.2018 року, про який відповідач був достеменно обізнаний.

Аргументи апеляційної скарги про припинення договору та незастосування штрафних санкцій, колегія суддів не приймає як такі, що суперечать установленим судами обставинам справи та відомостям, викладеним позивачкою у поданих до суду процесуальних документах, зокрема, позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу. Подання позову про стягнення заборгованості по аліментах не є тотожнім із вимогами про стягнення аліментів.

Відповідно до п. 15 договору Одержувач зобов`язується у випадку виконання Платником умов даного договору, не подавати позовну заяву або заяву про видачу судового наказу до суду про стягнення аліментів з Платника на утримання Дітей.

Враховуючи неналежне виконання батьком умов договору про сплату аліментів за спірний період, ОСОБА_2 правомірно вважала, що на її користь також підлягає стягненню пеня, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору та вимогам законодавства.

При цьому представником відповідача не зазначено жодного іншого розрахунку обчислення розміру пені та не наведено доводів щодо майнового стану платника аліментів, що не дає йому змогу сплатити пеню за прострочення сплати аліментів у визначеному судом розмірі.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не навів доказів, які б об`єктивно доводили, що заборгованість зі сплати аліментів за договором сторін про сплату аліментів на дітей виникла не з його вини, а тому суд першої інстанції даючи оцінку зібраним доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення аліментів у розмірі 34449,28 грн та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Футерко Василь Любомирович, залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 08 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин