ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

02 квітня 2024 року

м. Харків

справа № 621/2533/21

провадження № 22-ц/818/663/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Маміної О.В.

Суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участі секретаря Сізонової О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкові справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 листопада 2023 року, постановлене суддею Овдієнком В.В.

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив поділити в натурі між співвласниками комплекс, загальною площею 773,0 кв. м, за адресою АДРЕСА_1 , що є у спільній частковій власності;

-виділити у власність ОСОБА_1 нежитлові приміщення комплексу: нежитловий будинок літ. А-1, загальна площа 119,6 кв. м; адмінкорпус літ. Г-1, загальна площа 40,7 кв. м; адмінкорпус літ. Д-1, загальна площа 142,7 кв. м; склад літ. Ж, загальна площа 235,5 кв. м; склад холодильних камер літ. З, загальна площа 122,6 кв. м; ворота номер 1;

-виділити у власність ОСОБА_2 нежитлові приміщення комплексу: склад літ. З-1, загальна площа 63,8 кв. м; гараж літ. Н, загальна площа 48,6 кв. м;

-припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на комплекс за адресою: АДРЕСА_2 ;

-стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03 листопада 2023 року позов задоволено. Поділено в натурі між співвласниками майновий комплекс, загальною площею 773,0 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ), що є у спільній частковій власності. Виділено у власність ОСОБА_1 нежитлові приміщення комплексу: нежитловий будинок літ. А-1, загальна площа 119,6 кв. м; адмінкорпус літ. Г-1, загальна площа 40,7 кв. м; адмінкорпус літ. Д-1, загальна площа 142,7 кв. м; склад літ. Ж, загальна площа 235,5 кв. м; склад холодильних камер літ. З, загальна площа 122,6 кв. м; ворота номер 1. Виділено у власність ОСОБА_2 нежитлові приміщення комплексу: склад літ. З-1, загальна площа 63,8 кв. м; гараж літ. Н, загальна площа 48,6 кв. м. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на комплекс за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ). Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 2 912 (дві тисячі дев`ятсот дванадцять) грн 81 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору; 17 161 (сімнадцять тисяч сто шістдесят одну) грн. 00 коп. на відшкодування судових витрат по оплаті вартості судової експертизи № 34269 від 18.07.2023.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд розглянув справу за її відсутності, не звернув уваги на подану нею заяву про відкладення розгляду справи, також суд не перевірив чи є вона належним відповідачем по справі та чи порушує права позивача. Суд не звернув увагу, що у позивача відсутні перепони у поділі майна в натурі. Висновок експерта не є належним доказом, оскільки експертом не взято до уваги всіх обставин справи та здійсненого позивачем будівництва (реконструкції). Наголошує, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво та збільшив частку, при цьому суд не взяв до уваги що така реконструкція є самочинним будівництвом. Крім того суд вирішив питання щодо поділу і виділу майна одночасно, що не є тотожним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Горелов А.В. просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 34269 від 18.07.2023 є можливість поділу в натурі спірного нерухомого майна відповідно до запропонованого варіанту, у відповідності до часток у власності якими сторони фактично володіють та у відповідності до будівель якими фактично користуються, без урахування здійсненої позивачем реконструкції.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу частки комплексу від 08.02.2007 року ОСОБА_1 є власником 91/100 частки комплексу, номер АДРЕСА_2 (на теперішній час АДРЕСА_1 ), договір посвідчено приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В. І.

Згідно Технічного паспорту на громадський будинок літ. А (нежитловий будинок), до належної ОСОБА_1 частки комплексу, входить: нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6 кв. м, адмінкорпус літ. Г-1 загальною площею 40,7 кв. м, адмінкорпус літ Д-1 загальною площею 142,7 кв. м, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж загальною площею 235,5 кв. м, склад холодильних камер літ. З загальною площею 122,6 кв. м, ворота номер 1 (том 1 а. с. 11-15).

На підставі договору дарування № 2864, від 30.10.2010 ОСОБА_2 є власником 9/100 часток комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно до Витягу про державну реєстрацію прав КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації", до належної ОСОБА_2 частки комплексу, входить: нежитлову будівлю-гараж літ. Н, загальною площею 48,6 кв. м, частину нежитлової будівлі-складу літ. З, загальною площею 63,3 кв. м.

На земельній ділянці, площею 0,2487 га, кадастровий номер :01:005:0050, розташований нежитловий будинок з цегли, зазначений в плані під літ. "А-1", загальною площею 119,6 кв. м, адмінкорпусу (колишній склад) з цегли, зазначений в плані під літ. "Г-1", загальною площею 40,7 кв. м, адмінкорпус (колишній склад) з цегли, зазначений в плані під літ. "Д-1", загальною площею 142,7 кв. м, вбиральня під літ. "Е", склад з залізобетонних блоків, зазначений в плані під літ. "Ж", загальною площею 235,5 кв. м, склад холодильні камери з шлакоблоку, зазначений в плані під літ. "З", загальною площею 205,10 кв. м, ворота № 1, гараж з цегли, зазначений в плані під літ. "Н", загальною площею 48,60 кв. м (том 1 а. с. 28, 29).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 271470228 від 20.08.2021 об`єкт нерухомого майна - комплекс має загальну площу 773 кв. м, за ОСОБА_1 зареєстровано 91/100 частки комплексу, за ОСОБА_2 - 9/100 частки комплексу. Додаткові відомості: 91/100 частки комплексу складає: нежитловий будинок літ. А-1, загальною площею 119,6 кв. м, адмінкорпус літ. Г-1 загальною площею 40,7 кв. м, адмінкорпус літ. Д-1 загальною площею 142,7 кв. м, вбиральню літ. Е, склад літ. Ж загальною площею 235,5 кв. м, склад холодильних камер літ. З загальною площею 122,6 кв. м, ворота номер 1. Додаткові відомості про інші речові права: спільне-часткове користування земельною ділянкою: ОСОБА_2 передано в оренду частину земельної ділянки площею 0,0224 га, що складає 9/100 від загальної площі земельної ділянки; ФО- П ОСОБА_1 передано в оренду частину земельної ділянки площею 0,2263 га, що становить 91/100 від загальної площі земельної ділянки. Додатковою угодою від 16.09.2019 договір оренди, укладений Комсомольською селищною радою та ФО-П ОСОБА_1 , зареєстрований в Державному реєстрі земель 07.10.2008 за № 43 (том 1 а. с. 16-18).

З експлікації технічних паспортів від 24.02.2003, станом на дату придбання ОСОБА_1 91/100 частки комплексу площа приміщень становила: нежитлова будівля літ. А-1, загальна площа 119,6 кв. м; нежитлова будівля літ. Г-1, загальна площа 40,7 кв. м; нежитлова будівля літ Д-1, загальна площа 142,7 кв. м; нежитлова будівля літ Ж-1, загальна площа 235,5 кв. м; нежитлова будівля літ З-1, загальна площа 122,6 кв. м (том 1 а. с. 19-27).

З Декларації про початок виконання будівельних робіт (крім об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури) вбачається, що у жовтні 2015 року ОСОБА_1 подав до Департаменту ДАБІ у Харківській області декларацію про початок виконання будівельних робіт, а саме реконструкції частини будівель комплексу по АДРЕСА_1 . Декларація зареєстрована в Департаменті ДАБІ у Харківській області 29.10.2015 № ХК 97. У березні 2021 року ОСОБА_1 подав через електронну систему Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації. Декларація зареєстрована в Департаменті ДАБІ у Харківській області 04.03.2021 № ХК 12 (том 1 а. с. 38-44).

За даними експлікацій технічних паспортів від 20.12.2020, виготовлених на підставі проведеної технічної інвентаризації, площа приміщень 91/100 частки комплексу становить: нежитлова будівля літ. А-2, загальна площа 299,7 кв. м; нежитлова будівля літ. Г-1, загальна площа 40,7 кв. м; нежитлова будівля літ Д-1, загальна площа 142,7 кв. м; нежитлова будівля літ Ж-1, загальна площа 275,5 кв. м; нежитлова будівля літ З-1, загальна площа 152,0 кв. м (том 1 а. с. 45-62).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.03.2018 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про знесення об`єктів, треті особи: Комсомольська селищна рада Зміївського району Харківської області; Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції України в Харківській області задоволено частково, зобов`язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 знести (прибрати з земельної ділянки) відкритий майданчик зберігання будівельних матеріалів, який знаходиться на відстані 5,3 м від грані гаражу літ. «И-1» (габарити 3,05*8,7 м), який розташований по АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 63-69).

29.07.2021 ОСОБА_1 поштовим відправленням звернувся до ОСОБА_2 з письмовою пропозицією укласти договір про поділ в натурі нежитлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 з його обов`язковим нотаріальним посвідченням. Лист отримано ОСОБА_2 03.08.2021 (том 1 а. с. 36, 37).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.11.2021 клопотання представника позивача адвоката Горелова А. В. про призначення судової будівельно-технічної експертизи задоволено, призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити експертам Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса", провадження по справі зупинено до одержання висновку експертизи.

Згідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 34269 від 18.07.2023 вбачається наступне: 1. З технічної точки зору, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, розділити (виділити частку) у комплексі АДРЕСА_2 (на теперішній час АДРЕСА_1 ), без врахування проведеної реконструкції нежитлових будівель комплексу літ. "А- 1", літ. "Ж-1", літ. "3-1", можливо з незначним відступом від ідеальних часток співвласників, у зв`язку зі знесенням частини будівель та споруд, які входили до розрахунку ідеальних часток співвласників (Докладніше у дослідженні). 2. Фактичні частки співвласників по нежитловим приміщенням будівель та споруд комплексу АДРЕСА_2 (на теперішній час АДРЕСА_1 ), з урахуванням знесення (демонтажу) та без врахування проведеної реконструкції нежитлових будівель комплексу літ. "А-1", літ. "Ж-1", літ. "3-1" становлять: ОСОБА_1 - 86/100; ОСОБА_2 - 14/100. 3. Запропоновано варіант розділу (виділення частки) в будівлях та спорудах комплексу АДРЕСА_2 (на теперішній час АДРЕСА_1 ) за фактичним користуванням, у відповідності до правовстановлюючих документів, з урахуванням знесення (демонтажу) та без врахування проведеної реконструкції нежитлових будівель комплексу літ. "А-1", літ. "Ж-1", літ. "3-1", відповідно до вимог нормативно-правових актів (Докладніше у дослідженні).

Вирішуючи питання про розподіл часток між співвласниками майна, суд виходив із єдиного запропонованого варіанту розподілу нежитлових приміщень, а саме за варіантом розділу (виділення частки): І співвласнику ( ОСОБА_3 ) запропоновано виділити нежитлових приміщень площею 658,3 кв. м, що становить 86/100 частин комплексу, замість 91/100. ІІ співвласнику ( ОСОБА_2 ) запропоновано виділити нежитлових приміщень площею 103,9 кв. м, що становить 14/100 частин комплексу, замість 9/100. Проілюстровано у додатку № 3 до висновку (том 1 а. с. 139-179).

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Частиною третьою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суд України від 16.11.2016 року у справі №6-1443цс16.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.

Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах справи наявні докази, що частина майнового комплексу, яка виділена позивачеві, відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Доказів які б свідчили про наявність підстав для іншого розподілу, ніж визначений судом, матеріали справи не містять та ОСОБА_2 не надано.

Запропонований експертом та вирішений судом варіант не порушує права апелянта та відповідає її частці у праві спільної часткової власності.

При цьому об`єкти самочинного будівництва до розподілу не включено.

Щодо доводів апеляційної скарги, що справу було розглянуто за відсутності відповідачки, судова колегія зазначає наступне.

Судовий розгляд справи було призначено на 03.11.2023 року.

30 жовтня 2023 року ОСОБА_2 подала клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації та небезпеку перебування у м.Харкові.

03.11.2023 відповідач ОСОБА_2 не з`явилася в судове засідання.

Судова колегія звертає увагу, що справа перебуває у провадженні суду з 2019 року, судом неодноразово відкладась справа за клопотаннями відповідачки. На 03.11.2023 року відповідачка була повідомлена своєчасно. Доказів поважності причин своєї неявки суду першої інстанції не надала. Посилання на військовий стан та небезпеку прибуття до суду не є поважною причиною.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України», пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Постанова ВП ВС від 12.02.2019 у справі № 906/142/18

Відповідно до ч. 7 ст. 11 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», учасники судового процесу на підставі судового рішення можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідачка до суду із клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференції не зверталась.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції діяв у межах процесуального закону, з урахуванням інтересів та прав усіх учасників справи та правомірно розглянув справу без участі відповідачки, яка була належним чином повідомлена.

Доводи апелянта про невідповідність висновків, викладених в судовій будівельно-технічній експертизі № 34269 від 18.07.2023, судова колегія відхиляє, оскільки експертом при здійсненні поділу майнового комплексу не враховувалась проведена позивачем реконструкція, експерт вирішував питання поділу у відповідності до правовстановлюючих документів та зазначених в них частках у праві спільної часткової власності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,368,369,375,381,382,383,384ЦПК Українисуд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлений 03.04.2024