Номер провадження: 22-ц/813/413/24
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Дришлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 31 травня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору розірваним,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось з позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за яким просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ODH0GF01420096, який був укладений 20 вересня 2005 року між ПАТ «Приват Банк» (зараз - АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 , в забезпечення якого укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2 у розмірі 5281,49 гривень та судові витрати.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору розірваним, в якому просив визнати розірваним кредитний договір №ODH0GF01420096, який був укладений 20 вересня 2005 року між ПАТ «Приватбанк» (зараз АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 , а також судові витрати пов`язані з розглядом зустрічного позову, а саме судовий збір в сумі 1816,0 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,0 грн. стягнути з АТ «КБ «Приватбанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 5281,49 (Долари США), що за курсом 28,11 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.01.2020 року складає 148462,68 грн. станом на 18.09.2020р. за кредитним договором №ODН0GF01420096 від 20.09.2005 року, що складає 3 % річних від простроченої суми. Стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судові витрати в рівних частках по оплаті судового збору в сумі 2226,94 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору розірваним відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та постановити нове судове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року є виконаним. Крім того, судом першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права стосовно застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 21 лютого 2024 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 04 березня 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 20 вересня 2005 року уклали кредитний договір № ODH0GF01420096.

Згідно із договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 36400,0 дол США на термін до 18 вересня 2025 року, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно із договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 36400,0 дол США.

В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення Відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

14 червня 2013 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки Відповідача.

10 лютого 2015 року Київський районний суд м. Одеси було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», а тому підлягає перегляду виключно в цій частині.

Так, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції послався на те, що винесення рішення Київським районним судом м. Одеси від 10 лютого 2015 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Прострочена сума заборгованість становить 24391,39 долар США.

Оскільки, з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року, тобто за період з 20 вересень 2005 року по 13 червня 2013 року, то за період після подання позовної заяви від 14 червня 2013 року, з 15 червня 2013 року по 18 вересня 2020 року Відповідач має заборгованість у розмірі - 5281,49 долар США, яка складається з наступного: - 5281,49 долар США - 3 % річних від простроченої суми

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

У постанові від 16 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/21962/15-ц відступила від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 520/16692/16-ц, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційним судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, заявлені за період 15.06.2013 по 18.09.2020.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року (справа №520/9918/14-ц) позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено. В рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості в розмірі 32108,26 доларів США, що складає 256545,00 гривень, за договором про надання кредиту №ODH0GF01420096 від 20.09.2005 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, який належить відповідачу, а саме на квартиру загальною площею 42.80 кв.м., жилою площею 28.00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ODH0GF01420096 від 20.09.2005р.) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладеним від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дії щодо користування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дії щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 2565,45 гривень.

На виконання ухвали суду від 07.12.2020 у справі №521/17091/20 позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано копію кредитної справи за кредитним договором №ODH0GF01420096.

Так, з вказаної кредитної справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15.02.2016, який укладений між АТ КБ «ПриватБанк», який є продавцем за цим договором відповідно до заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року (справа №520/9918/14-ц), яке набрало законної сили 23.02.2015 року, від імені ОСОБА_1 ) та ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ», квартира АДРЕСА_2 була відчужена ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» за 287 226 гривень 00 копійок (т.1, а.с 95).

Згідно із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від. 15.02.2016 власником квартири АДРЕСА_2 є ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» з 15 лютого 2016 року.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» на виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року реалізувало предмет іпотеки, а тому заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року є виконаним.

Таким чином, з 15 лютого 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» втратило своє право на нарахування трьох відсотків річних, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 15.02.2016 по 18.09.2020 не підлягають задоволенню.

Щодо нарахування трьох відсотків річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 15.06.2013 по 14.02.2016, то колегія суддів звертає увагу на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявляв клопотання про застосування строків позовної давності.

Суд першої інстанції відмовив у застосуванні строку позовної давності, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до п. 5.1 Договору, вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Оскільки Позичальник свої зобов`язання за Договором не виконав, будь-яких доказів виконання не надав, тому такий Договір не може вважатись виконаним. У зв`язку з цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

Тобто на проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, не розповсюджуються умови кредитного договору, так як це є самостійною підставою для звернення до суду.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому день остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком за кредитним договором припиняється.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох процентів річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

У постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

З матеріалів справи вбачається, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся із позовною заявою 09.10.2020 (т.1, а.с. 25), а тому строк позовної давності за стягнення трьох відсотків річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період 15.06.2013 по 14.02.2016 є пропущеним, а тому позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для часткового скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 4702,41 гривні.

У задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, а отже з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги необхідно стягнути 4702,41 гривні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 31 травня 2021 року скасувати в частині задоволення позову Акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» » (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4702 гривень 41 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 березня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький