ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/187/24 Справа № 175/3123/22 Головуючий у першій інстанції: Білоусова О. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Ніколиної А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 05.06.2020 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач при укладення договору до моменту його підписання передав у власність відповідачу на власні потреби строком до 05 липня 2020 року включно грошові кошти в розмірі 250000,00 грн., а відповідач прийняв від позивача у власність строком до 05 липня 2020 року включно грошові кошти в розмірі 250000,00 грн. Позивач зазначив, що передача грошових коштів відбулася в день підписання цього договору до моменту його підписання у місті Дніпрі шляхом перерахування грошових коштів в безготівковій формі з поточного рахунку, відкритого на ім`я позивача у АТ «Акціонерний банк «РадаБанк», на поточний рахунок відповідача, відкритий у АТ «Акціонерний банк «РадаБанк». Таку ж саму суму грошових коштів, зазначену в пункті 1 договору без нарахування процентів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 05 липня 2020 року включно. Відповідач не виконав свого зобов`язання перед позивачем та не повернув грошові кошти в розмірі 250000,00 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за договором позики від 05.06.2020 року в сумі 250000, 00 грн., інфляційні збитки в сумі 88365,48 грн. та 3 % річних в сумі 16839,26 грн.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 05.06.2020 року в сумі 250000,00 грн., інфляційні збитки в сумі 88365,48 грн. та 3 % (три проценти) річних в сумі 16839, 26 грн., а також судовий збір в розмірі 3550 грн. і витрати на правничу допомогу в сумі 5000, 00 грн.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_1 та в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року.

26 січня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до апеляційного суду з клопотанням від 25.01.2024 про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №201/7634/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова Олена Анатоліївна, про визнання договору позики недійсним (а.с. 35-37 т.2).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі №201/7634/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова Олена Анатоліївна, про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року призначено у цивільній справі №201/7634/23 про визнання договору позики недійсним проведення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі на період проведення експертизи зупинено.

Згідно вказаної ухвали місцевого суду у цивільній справі №201/7634/23 дослідженню на предмет виконання підпису ОСОБА_1 підлягають заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, заява про видачу готівки у банку, опитувальний лист клієнта банку, копії паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера. На вирішення експерта не поставлені питання, які б стосувались дослідження письмового документу - договору позики від 05.06.2020 року, у зв"язку з невиконанням якого заявлений позов у цивільній справі, що розглядається апеляційним судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті другій Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі -Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що судові процедури повинні бути справедливими.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункт 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі №175/3123/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики(а.с. 23 т.1).

Відповідно доп. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі в цьому випадку зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року викладено висновок про те, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - цетимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. В справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі».

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позикидозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Сама по собі взаємопов`язаність справ не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи №201/7634/23, суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи №175/3123/22 про стягнення боргу.

Як свідчать матеріали справи, що розглядається, предметом спору є матеріально-правова вимога ОСОБА_3 , який звернувся до ОСОБА_1 про стягнення боргу,що виникла в результаті неналежного виконання умов договору позики.

Предметом позову у справі №201/7634/23, яку розглядає Жовтневий районного суду м.Дніпропетровська,є вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики.

Зважаючи на вищевикладене, оспорювання факту дійсності договору позики не свідчить про неможливість розгляду цієї справи, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами статті 204 ЦК України.

Відповідно до статті 367 ЦПК України обов`язком суду апеляційної інстанції є перевірка законності та обґрунтованості прийнятого місцевим судом рішення у справі, тоді як наслідки подальшого визнання недійсним умови договору позики визначені ЦК України.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року в справі №910/3980/16.

Колегія зауважує, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05березня 2019 року у справі № 910/5425/18 та від 20червня 2019 року в справі №910/12694/18.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що зібрані у даній справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду; враховуючи, що дана цивільна справа №175/3123/22 перебуває у провадженні з листопада 2022 року, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі №201/7634/23.

За таких обставин, клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у даній цивільній справі підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 251, 252, 253, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, - до набрання законної сили судовим рішенням у справі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №201/7634/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Перфілова Олена Анатоліївна, про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова