справа № 367/2669/23 головуючий у суді І інстанції Кравчук Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», поданою представником - Ніколаєнко Оленою Миколаївною, на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовною заявою доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 21 липня 2010 року у розмірі 60 809,66 грн.

Позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н від 21 липня 2010 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Позивач стверджує, що 21 липня 2010 року відповідач також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». У цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений».

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки).

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 49 000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

У редакції Умов та правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року згідно з п.п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 265 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна»; 84,0 % - для картки «Універсальна голд».

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, у відповідача станом на 18 січня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 60 809,86 грн, у тому числі: 47 746,86 грн - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 11 062,80 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - пеня; 0,00 грн - комісія.

Позивач зазначив, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк».

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 49 746,86 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним заочним рішенням суду у частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення відсотків, АТ КБ «ПриватБанк», через представника - Ніколаєнко О.М. , 07 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку направило апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, у якій просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на неповне дослідження судом першої інстанції всіх обставин, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, неналежну оцінку доказів, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зазначив, що відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», та в кінці довідки зазначено: «3 фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений (а)». Також у довідці зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5 % на місяць).

Таким чином, підписавши цю довідку, відповідач добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання та з самого початку користування кредитними коштами був ознайомлений з умовами кредитування. Отже, у суду були відсутні підстави вважати укладений кредитний договір б/н від 21 липня 2010 року безпроцентним.

Якщо суд не погоджується з розрахунком банку за відсотками та не бере до уваги підписану відповідачем 21 липня 2010 року довідку, то повинен був навести власний розрахунок відсотків за обліковою ставкою НБУ, а не повністю відмовляти у стягненні заборгованості за відсотками.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду викладені в постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 334/2492/21 та постанові від 26 травня 2021 року у справі № 941/668/20 про те, що у випадку, якщо відповідач до суду не з`являвся, заперечень на позов не подавав, то відсутні підстави застосовувати положення постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на адресу Київського апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, розглянувши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у цій частині на підставі наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 липня 2010 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у банку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно з наданим банком розрахунком, у ОСОБА_1 станом на 18 січня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 60 809,86 грн, у тому числі: 47 746,86 грн - заборгованість за тілом кредиту та 11 062,80 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовлячи у позові в частині вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив із того, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 липня 2010 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку». При цьому, суд першої інстанції вважав, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд першої інстанції мотивував рішення в частині відмови у позові також тим, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (21 липня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 квітня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин суд першої інстанції, застосувавши правовий висновок від 03 липня 2019 року викладений у справі №342/180/17, дійшов висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Розглядаючи справу та приймаючи до уваги правовий висновок Верховного Суду від 03 липня 2019 року викладений у справі № 342/180/17, що вбачається зі змісту судового рішення та його обґрунтування у оскаржуваній частині, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позичальником 21 липня 2010 року особисто підписано довідку про умови кредитування де зазначена базова відсоткова 2,5%(а.с. 33).

Тобто, з матеріалів справи, а саме змісту анкети-заяви та довідки про умови кредитування від 21 липня 2010 року, підписаних відповідачем, вбачається, що йому було видано кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 3000,00 грн. Також умовами укладеного договору між сторонами передбачено, що базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 2,5 відсотки на місць, з розрахунку 360 днів у році.

Отже, матеріали справи містять докази укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, в якому, зокрема, передбачено розмір процентної ставки, кредитний ліміт та вид кредитної картки.

При цьому згідно з випискою з карткового рахунку, відповідач користувався кредитними коштами протягом всього періоду дії кредитного договору, повністю погоджуючись з його умовами (а. с. 71-108).

Крім того, відповідно до наданої позивачем довідки відповідачу 21 липня 2010 року було відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку Універсальна, встановлено кредитний ліміт в розмірі 3 000,00 грн, який згодом було збільшено до 49 000,00 грн (а. с. 25-26).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи те, що довідкою про умови кредитування від 21 липня 2010 року, яка особисто підписана відповідачем, сторонами визначено розмір відсотків за користування кредитом, отже, умови кредитування відповідачеві доведені, він їх прийняв шляхом використання картки, тому відсотки за користування кредитними коштами підлягають стягненню.

Нарахування заборгованості, що здійснювалося банком, цілком відповідає тим умовам, що викладені в підписаній відповідачем заяві, тому безпідставним є твердження суду першої інстанцій, що відсутні докази того, що сторони дійшли згоди стосовно умов щодо розміру та порядку сплати процентів.

Така ж правова позиція міститься у постанові Верховного Суд від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц провадження № 61-21994св19.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 11 062,80 грн, оскільки істотні умови договору щодо їх сплати та розміру були погоджені між сторонами і такі обставини відповідачем не спростовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, судове рішення з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати у частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення прострочених відсотків за користування кредитними коштами із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в цій частині.

У іншій частині заочне рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, тому з огляду на положення ст. 367 ЦПК України не є предметом перевірки апеляційного суду.

Окрім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, під час перегляду справи в оскаржуваній частині апеляційним судом було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення прострочених відсотків за користування кредитними коштами та невідповідність висновків суду обставинам справи в цій частині, а відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення прострочених відсотків за користування кредитними коштами підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 11 062,80 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 026,00 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подану представником Ніколаєнко Оленою Миколаївною на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 жовтня 2023 року - задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками - скасувати, постановивши нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ) заборгованість за відсотками у розмірі 11 062 (одинадцять тисяч шістдесят два) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026,00 (чотирі тисячі двадцять шість) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова