ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» квітня 2024 року

м. Харків

справа № 953/5681/21

провадження № 22ц/818/773/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут»,

відповідачка ОСОБА_1 , представниця відповідачки ОСОБА_2 ,

третя особа Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2023 року в складі судді Зуба Г.А.

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що за даними оператора ГРМ за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_1 , тому вона є споживачкою послуг з постачання природного газу, які надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут».

Зазначив, що згідно розрахунку заборгованості відповідачка нерегулярними платами підтвердила факт споживання послуги з газопостачання, приєднання до умов типового договору, а також переривання строку позовної давності. Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу.

Вказав, що внаслідок систематичного нехтування боржницею своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2021 року становить 52 735,62 грн. Також, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ, товариством нараховано 3% річних в розмірі 2 966,18 грн, інфляційні втрати 3 804,41 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» заборгованість за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2021 року в розмірі 52 735,62 грн, 3% річних 2 966,18 грн, інфляційні втрати 3 804,41 грн, а також судові витрати в розмірі 2 270,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» заборгованість за період з 01 квітня 2018 року по 31 січня 2021 року в сумі 50 053,37 грн, 3% річних 2 966,18 грн, інфляційні втрати 3 804,41 грн, а також витрати по сплаті судового збору 2 200,34 грн; в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував того, що при максимальному споживанні природного газу у зимовий період за показами лічильника у розмірі до 660м3 за період з 1 по 30 квітня 2019 року споживачу було нараховано 5281,54м3 обсягу «спожитого» природного газу при тому, що визначений максимальний об?єм потенційно можливо спожитого за граничними об?ємами споживання (пропускної властивості труби) з урахуванням усіх приладів у будинку природного газу становить 1370,1 м3, тобто споживач просто не може спожити природного газу більше ніж 1370,1м3 в місяць, тому цілком очевидно, що 5281,54м3 обсягу спожитого природного газу - додаткові нарахування. Зазначила, що вбачається перспектива подвійного стягнення грошових коштів з неї. Вона буде змушена двічі платити кошти за нараховані, але не спожиті обсяги природного газу за умови, що за рішенням суду, яке набрало законної сили у справі № 953/21493/20 таке стягнення вже відбулося. Вказала, що 16 квітня 2019 року на підставі виявлених порушень було демонтовано лічильник газу для проведення експертизи. 17 травня 2019 року відповідно до вимог пункту 11 Глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ при задоволенні комісією позивача Акту про порушення N?52/19K від 16 квітня 2019 року позивачем складено АКТ-розрахунок вартості необлікованого (донарахованого) об?єму природного газу за цінами закупівлі Публічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» за період з 16 листопада 2018 року по 15 квітня 2019 року, що складає 68 516,17 грн. Тобто, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» фактично здійснив розрахунок споживання нею за максимальною пропускною здатністю газової труби з урахуванням опалювальної площі будинку та встановлення у будинку обладнання, що не може перевищувати 1370,1 м3 спожитого газу, що і визначило суму стягнення вартості природного газу. Вважала, що вказане свідчить про подвійне стягнення заборгованості за спожитий тим самим споживачем у одному домоволодінні газ за один і той самий період часу. Посилалася на те, що вона частково погашала стягнуту заборгованість у справі № 953/21493/20. Зазначила, що довідка надана позивачем не є первинним документом, за яким можливо встановити наявність чи відсутність заборгованості, що унеможливлює визначення дійсного розміру боргу.

12 лютого 2024 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою та виклав доводи позовної заяви.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачка не виконує свого обов`язку по оплаті наданих їй послуг, тому наявні підстави для стягнення з неї заборгованості в межах строку позовної давності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

При цьому ОСОБА_1 не заперечує того, що є споживачкою послуг з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2021 року у справі № 953/21493/20 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення суми вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу в сумі 68 516,17 грн, 3% річних 3 260,62 грн, інфляційні втрати 2 701,48 грн, а всього 74 478,27 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн (а.с.30-32,73-76).

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу в сумі 68 516,17 грн розраховано за період з 16 листопада 2018 року по 15 квітня 2019 року.

ОСОБА_1 надала до суду першої інстанції копії квитанцій про сплату заборгованості, а саме 21 березня 2019 року на суму 1 374,00 грн; 13 вересня 2018 року 27,48 грн; 18 січня 2019 року 1 374,00 грн; 26 жовтня 2018 року 103,05 грн; 07 листопада 2019 року 20,00 грн; 15 жовтня 2019 року 25,00 грн; 03 січня 2020 року 306,00 грн; 02 грудня 2019 року 115,20 грн; 22 липня 2019 року 95,00 грн; 24 червня 2019 року 229,00 грн; 13 вересня 2019 року 80,60 грн; 22 серпня 2019 року 80,00 грн; 15 квітня 2019 року 640,00 грн; 21 березня 2019 року 1 374,00 грн; 20 травня 2019 року 404,00 грн; 15 квітня 2019 року 1 374,00 грн; 03 грудня 2020 року 450,00 грн та 50,00 грн; 08 жовтня 2020 року 428,00 грн; 07 вересня 2020 року 44,90 грн; 06 листопада 2020 року 428,00 грн; 08 жовтня 2020 року 10,00 грн; 17 серпня 2020 року 149,00 грн; 01 липня 2020 року 1 000,00 грн; 07 вересня 2020 року 800,00 грн; 17 серпня 2020 року 429,00 грн; 12 березня 2020 року 408,00 грн; 02 квітня 2020 року 337,00 грн; 01 липня 2020 року 156,00 грн; 03 лютого 2020 року 464,00 грн; 30 серпня 2021 року 360,00 грн; 15 березня 2021 року 100,00 грн; 01 лютого 2021 року 100,00 грн; 29 червня 2021 року 35,00 грн; 04 жовтня 2021 року 50,00 грн; 15 лютого 2021 року 100,00 грн; 29 червня 2021 року 35,00 грн; 15 березня 2021 року 100,00 грн (а.с.35-44).

Як вбачається з відповіді Акціонерного товариства «Харківміськгаз» № 611-Лв-7809-0921 від 30 вересня 2021 року, комерційний облік природного газу за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється через побутовий лічильник газу. Показання лічильника газу споживачами природного газу до підприємства не надавалися, тому обсяг спожитого природного газу за зазначеною адресою визначався на рівні планового місячного об?єму споживання згідно з вимогами Кодексу Оператора ГРМ та за показаннями, що фіксувалися представником підприємства під час контрольного зйому. 16 квітня 2019 року лічильник газу за адресою: АДРЕСА_1 був демонтований для проведення його експертизи. Показання лічильника газу, які були зафіксовані представником підприємства на час демонтажу враховані при формуванні об?єму спожитого природного газу за розрахунковий період. Інформація про фактичне споживання була передана постачальнику природного газу відповідно до вимог розділу XII глави 7 Кодексу газотранспортної системи (а.с.29).

Із актів від 07 листопада 2019 року та 22 вересня 2021 року, складених працівниками Акціонерного товариства «Харківміськгаз» вбачається, що у домоволодінні по АДРЕСА_1 відключено газовий прилад в житловому будинку та припинено газопостачання (а.с.63,64).

Як вбачається з наданої позивачем довідки про заборгованість за природний газ за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2021 року у ОСОБА_1 обліковується заборгованість з оплати послуг з газопостачання у розмірі 51 852,25 грн. Також, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ товариством нараховано 3% річних в розмірі 2 966,18 грн, інфляційні втрати 3 804,41 грн (а.с.55).

ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Частиною 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Наведене свідчить, що відповідачка зобов`язана була своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ.

Як вбачається з положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Як вбачається з матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2021 року включно надавались ОСОБА_1 послуги з постачання природного газу.

З наданої позивачем довідки про заборгованість за природний газ вбачається, що за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2021 року у ОСОБА_1 обліковується заборгованість з оплати послуг з газопостачання у розмірі 51 852,25 грн. Також, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ, товариством нараховано 3% річних в розмірі 2 966,18 грн, інфляційні втрати в розмірі 3 804,41 грн.

В свою чергу матеріали справи свідчать про те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2021 року у справі № 953/21493/20 за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення суми вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» - задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу в сумі 68 516,17 грн, 3% річних 3 260,62 грн, інфляційні втрати 2 701,48 грн, а всього 74 478,27 грн.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу в сумі 68 516,17 грн розраховано за період з 16 листопада 2018 року по 15 квітня 2019 року.

Тобто, вказаним судовим рішенням за період з 16 листопада 2018 року по 15 квітня 2019 року, який входить до періоду в даній справі, вже стягнуто заборгованість за надані послуги з газопостачання.

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» за період з 16 листопада 2018 року по 15 квітня 2019 року задоволенню не підлягають, оскільки у порушення вимог статті 61 Конституції України допустив подвійне покладення на відповідачку юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Також, заперечуючи проти позову, відповідачка просила застосувати строк позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Установивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх обов`язків щодо оплати наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» житлово-комунальних послуг, внаслідок чого за період з 01 лютого 2018 року по 31 жовтня 2018 року та з 01 травня 2019 року по 30 квітня 2020 року (кінець періоду нарахування) у неї утворилась заборгованість, а також того, що з даними позовними вимогами товариство звернулося до суду лише 29 березня 2021 року, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом за період з лютого 2018 року по березень 2018 року включно, а відтак вимога позивача про стягнення заборгованості за цей період заявлена поза межами строку позовної давності, в зв`язку із чим сума заборгованості за цей період не підлягає стягненню, оскільки відповідачкою заявлено вимогу про застосування строку позовної давності у три роки.

В свою чергу з довідки про заборгованість за природний газ вбачається, що за період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року включно товариством нараховано заборгованість за надані послуги в розмірі 1 717,52 грн, а ОСОБА_1 за цей період сплачено 2 339,33 грн, тобто за вказаний період у відповідачки наявна переплата в розмірі 621,81 грн (2 339,33 грн 1 717,52 грн).

Також за період з травня 2019 року по 30 квітня 2020 року включно (кінець періоду нарахування) товариством нараховано заборгованість за надані послуги в розмірі 2 818,33 грн, а відповідачкою сплачено в рахунок погашення заборгованості за вказаний період в розмірі 2 563,80 грн. Враховуючи переплату за перший період в розмірі 621,81 грн та зарахування цієї суми в рахунок погашення заборгованості за другий період, у ОСОБА_1 відсутня заборгованість (2 818,33 грн 2 563,80 грн 621,81 грн) та наявна переплата за вказані періоди.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 за період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року включно та за період з травня 2019 року по 30 квітня 2020 року включно за надані послуги Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» сплачено в повному обсязі та товариством належними, допустимими та достовірними доказами не підтверджено наявної заборгованості у ОСОБА_1 за спожиті послуги за вказаний період, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вимоги щодо стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційних втрат є похідними вимогами від стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання, тому підстав для їх задоволення також немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 405,00 грн підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 квітня 2024 року.