БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2827/23
Провадження № 2/497/140/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Мунтянової В.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти на його користь у розмірі 1 038 728,37 гривень, а також судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що у 2017 році він позивач познайомився з відповідачем ОСОБА_4 та почав з нею дружні стосунки, остання давала надії на майбутні серйозні відносини.

Під впливом довірливого відношення до відповідача, позивач у період з 2021 року по серпень 2022 року здійснював періодичні перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача на картковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_4 окремими платежами на загальну суму 338 728.37 гривень.

Через деякий час позивач за власні кошти придбав для відповідача автомобіль марки Mercedes-Benz, модель CLA-Class 250 4matic AMG, 2014 року випуску вартістю 17 500.00 доларів США, що на день придбання автомобілю становило 700 000.00 гривень, який зареєстрували на ім`я відповідача ОСОБА_4 .

Проте через деякий час позивач дізнався, що відповідач обманним шляхом, зловживаючи його довірою та добрими намірами лише користувалася його приязністю для того, щоб отримати грошові кошти без наміру ведення серйозних стосунків та гарних відносин, а отримані від позивача кошти та матеріальні цінності вимагала на особисті потреби.

Після отримання автомобілю Mercedes-Benz, модель CLA-Class 250 4matic AMG відповідач зникла, змінила номер телефону та переїхала до іншої місцевості.

З цього приводу позивач звертався з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення 1 038 728,37 гривень, справа № 497/8/23, однак ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 14.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів - залишено без розгляду за його заявою, оскільки відповідачка просила позивача, щоб останній забрав позовну заяву, а конфліктну ситуацію просила вирішити без суду. Проте після залишення позову по справі № 497/8/23 без розгляду відповідачка одразу ж зникла, уникає зустрічей з позивачем та не має наміру повертати отримані кошти та авто.

Оскільки відповідач не має наміру повертати отримані кошти та авто, уникає зустрічей з позивачем, останній змушений в судовому порядку повертати суму грошових коштів та кошти за придбаний автомобіль, які отримала відповідач від нього без жодної правової підстави.

Розом з позовом під час звернення до суду позивач подав заяву про забезпечення позову, що подається одночасно з позовною заявою, якою просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Mercedes-Benz, модель CLА-Class 250 4matic AMG, 2014 року випуску, номер кузова VIN НОМЕР_2 , з номерними знаками НОМЕР_3 .

Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 04.12.2023 року було відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 10:00 годину 20.12.2023 року (а.с.50), про що було сповіщено сторін (а.с.51).

Ухвалою судді від 04.12.2023 року було відмовлено в заяві позивача про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль марки Mercedes-Benz, модель CLА-Class 250 4matic AMG, 2014 року випуску, номер кузова VIN НОМЕР_2 , з номерними знаками НОМЕР_3 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії з ним.

16.12.2023 року до суду повернулось поштове повідомлення з відміткою про не вручення відповідачу ухвали та судової повістки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.52).

19.12.2023 року на електронну пошту суду від представника позивача, адвоката Ушакова О.О. надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, яке підписано ЕЦП (а.с.55-56).

20.12.2023 року перед початком підготовчого засідання через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Гамара В.І. надійшли клопотання:

- про відкладення підготовчого засідання та продовження строку проведення підготовчого провадження (а.с.58);

- про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, з використанням електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.61-62);

- про надання додаткового строку 15 днів для подання відзиву на позовну заяву (а.с.63).

В підготовче засідання 20.12.2023 року:

- позивач, ОСОБА_1 до суду не прибув, будучи належним чином повідомленим, на адресу суду заяв/клопотань не надсилав;

- представник позивача, адвокат Ушаков О.О. до суду також не прибув, на електронну пошту суду надіслав клопотання про відкладення підготовчого засідання;

- відповідач, ОСОБА_4 до суду - не прибула, судом вживались заходи для належного повідомлення шляхом надіслання судової повістки за адресою реєстрації, яке повернулось до суду без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат відсутній», заяв/клопотань не надходило;

- представник відповідача, адвокат Гамар В.І. до суду також не прибув, на адресу суду подавав ряд клопотань, в тому числі про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 20.12.2023 року подані клопотання задоволено, відкладено підготовче судове засідання та призначено вдруге на 13:00 годину 17.01.2024 року (а.с.67), про що було сповіщено сторін (а.с.68). Надано предстанвику відповідача - адвокату Гамару В.І. приймати участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистемі ВКЗ з використанням електронної пошти (а.с.66-67).

Також було розміщено оголошення про розгляд даної справи судом та повідомлено відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про судове засідання по цій справі на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507.(а.с.69).

02.01.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Гамара В.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 15.01.2024 року була надана можливість представнику позивача ОСОБА_1 - адвокату Ушакову Олексію Олександровичу приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.81), про що буди повідомлені сторони по справі (а.с.82).

В підготовчому засіданні 17.01.2024 року за участю представників сторін по справі в режимі відеоконференції з`ясовано позиції сторін:

-представник позивача - наполягав на задоволенні позовних вимог, пояснив, що усі докази надано та можливо закрити підготовче засідання;

-представник відповідача - заперечував доводи позивача, стверджував, що усі докази надано та можливо закрити підготовче засідання та справу призначити до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17.01.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду на 11:00 годину 12.02.2024 року (а.с.67), про що було сповіщено сторін (а.с.68) та задоволені клопотання сторін по справі.

19.01.2024 відповідач ОСОБА_4 надала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність та вказала на те, що її інтереси буде представляти адвокат Гамар В.І. (89-91).

В судовому зачіданні 12.02.2024 року

Позивач ОСОБА_1 з приводу заявлених позовних вимог пояснив, що звідповідачем ОСОБА_4 познайомився в 2017 році, вона працювала у нього, за час роботи склались дружні стосунки. З 2019 року перестали спідкуватись, а у 2021 році відповідач ОСОБА_4 вийшла на зв`язок і попросила дапомоги, а саме надати їй грошові кошти на операцію в сумі 5000 тисяч доларів США. Операція пройшла успішно, відповідач відновила спілкування, та знала, що подобається йому, позивачу. Позивач намагався приділяти їй увагу, задля відновлення дружніх стосунків як дівчини та хлопця. Однак умовою таких стосунків з боку відповідача було придбання їй авто марки «Mercedes-Benz». Позивач протягом року працював, та намагався заробити кошти на авто, крім цього допомагав відповідачу фінансово, постійно перераховував кошти на її картковий рахунок. Після придбання і передачі авто відповідач зникла і перестала відповідати на дзвінки.

В січні 2023 року відповідач ОСОБА_4 знову вийшла на зв`язок, після того як позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів та накладенням арешту на подароване авто. В зв`язку з цим він, позивач припинив судову тяжбу сподіваючись на налагодження між ними стосунків, втім відповідач і надалі ігнорувала його, як чоловіка, і більше вони не спілкувалися.

А тому вважає, що відповідач безпідставно набула усі кошти і подарунки, які він їй надавав, та має все йому повернути.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 надав пояснення та вказав, що у позивача з відповідачем були дружні відносини, які будувались на певних умовах як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача. Позивач виконував усі забаганки відповідача, вчиняв необхідні дії, з надією, що у подальшому відповідач ОСОБА_4 буде його дівчиною. Однак зі сторони відповідача була омана. Представник зазначив, що його довіритель діяв добровільно під приводом майбутніх стосунків. У сторін була усна домовленість, що виникнуть у майбутньому близькі стосунки між ними. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позові, відповіді на відзив, письмових поясненнях.

Вважає, що надана відповідачем переписка в мережі Viber не є належним та допустимим доказом, так як частинами не відповідає наданому оригіналу, та є підробною, так як дуже легко змінити назву адресата в переписці. Вважає, що відповідач змінює позицію та надає неправдиві докази для того щоб ввести суд в оману.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечував з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, надав пояснення відповідно до відзиву вказуючи, що перекази спірної суми коштів позивачем надавалися добровільно, за його власною ініціативою, в якості фінансової підтримки відповідача, так як в них були близькі стосунки як між чоловіком та жінкою, що в силу ст.1212 ЦК України не підлягають поверненню. Будь яких письмових або усних договірів сторони не укладали, а тому і не мали зобов`язань один пред одним.

А тому, позивач перераховуючи кошти та передаючи інше майно відповідачу, знав, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків.

Також на думку представника відповідача відносини, що виникли між сторонами не мають ніякого договірного оформлення, та кошти надані добровільно без будь яких зобов`язань, то вони не є безпідставно набутими коштами в розумінні закону.

Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 76 ЦПК України сизначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що в 2017 році позивач ОСОБА_1 познайомився та почав спілкуватися з відповідачем ОСОБА_4 , згодом вони припинили спілкування та поновили його лише в 2021 році. Через деякий час після спілкування у позивача з відповідачем виникли дружні стосунки, відповідач давала надії на майбутні серйозні відносини. Вони постійно спілкувались, разом ходили до ресторану та проводили вільний час.

Позивач стверджує, що у період з 2021 року по серпень 2022 року здійснював періодичне перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» окремими платежами на загальну суму 338 728, 37 гривень (триста тридцять вісім тисяч сімсот двадцять вісім гривень тридцять сім копійок).

На підтвердження позовних вимог в цій частині позивачем надані виписки карт Приватбанку за № НОМЕР_13, НОМЕР_14 з яких вбачається періодичне перехування коштів на імя ОСОБА_4 на різні суми та в різні дати (а.с.16-19), однак кому належать, ці карткові рахунки з`ясувати не вдалося.

Також надані, як копії так і оригінали квитанцій поповнення картки по номеру НОМЕР_15, НОМЕР_16, власником, яких є відповідач ОСОБА_4 .

Відповідно до витягу з рахунку № НОМЕР_8 в АТ «Укрсиббанк» відправник ОСОБА_5 , вбачається отримання коштів на картку № НОМЕР_17 , а саме: 30.04.2022 - 6000 грн, 17.02.2022 - 4000 грн, 25.04.2022 - 3000 грн, на картку № НОМЕР_18 - 1000 грн, 29.03.2022 - 4000 грн, 26.04.2022 - 7000 грн. (а.с.22-24).

Також суду надано виписку по картці № НОМЕР_19 «Універсал банку» відправник ОСОБА_6 на картку одержувача НОМЕР_15 29.05.2021 - 10050.25 грн та 15000 грн, 30.07.201 - 10050.25 грн. (а.с.25-26). Позивач стверджує, що за його проханням від його друзів на ім`я ОСОБА_4 були перераховані ці кошти.

А тому отримання відповідачем ОСОБА_4 на поточний рахунок (/№ НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» окремими платежами на загальну суму 338 728, 37 гривень з власних коштів ОСОБА_1 не знайшло свого підтвердження.

По твердженню позивача, він за власні кошти придбав автомобіль марки Mercedes-Benz, модель CLA-Class 250 4matic AMG, 2014 року випуску, номер кузова VIN НОМЕР_2 , з номерним знаком НОМЕР_3 за 17 500 $ (сімнадцять тисяч п`ятсот доларів США, що на день придбання автомобілю становила 700 000 грн. (сімсот тисяч гривень), який зареєстрував на ім`я ОСОБА_4 ..

З приводу придбаного автомобіль марки Mercedes-Benz, модель CLA-Class 250 4matic AMG, 2014 року випуску, № кузова VIN НОМЕР_2 , з номерними знаками НОМЕР_3 за 17 500 $ (сімнадцять тисяч п`ятсот доларів США, що на день придбання автомобілю становила 700 000 грн. (сімсот тисяч гривень), суду надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_7 , дата першої реєстрації 12.12.2020, реєстраційний номер транспортного засобу Mercedes-Benz НОМЕР_11 , копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_4 дата першої реєстрації 12.12.2020, реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_12 , копію довіреності від 31.05.2022 року від ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_8 та фото авто Mercedes-Benz з номерни знаком НОМЕР_11 .

На підтвердження придбання вищезазначеного автомобіля за рахунок ОСОБА_1 суду надано поясненнями від громадянина ОСОБА_8 , який продавав автомобіль ОСОБА_1 на підставі довіреності від родички ОСОБА_7 (а.с.27, 29).

При цьому, позивач не заявляв клопотання про допит в судовому засіданні у якості свідка гр. ОСОБА_8 , не надав укладеного договору купівлі-продажу на вказаний автомобіль, не надав довідки-рахунок про вартість придбаного авто.

А відтак, не довів належними, допустимими і достатніми доказами придбання ним особисто вказаного транспортного засобу.

Також позивачем надана переписка в мережі «Viber», з якої вбачається спілкування між сторонами, надання коштів та з`ясування стосунків (а.с.31-33).

Позивач у своєму позові припускається до достатньо аморального тлумачення змісту правовідносин, що на його думку узгоджені нормами ст.11 ЦК України в частині походження цивільних прав та обов`язків - позивач передає грошові кошти (майно) відповідачу, натомість отримує романтичне і прив`язне відношення.

Поза увагою позивача залишилося необхідність визначення об`єму цивільних прав в межах моральних засад суспільства.

Частина 4 статті 13 ЦК України зазначає, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Тлумачення позивачем виникнувших відносин між ним та відповідачем саме в такому руслі, не знайшло жодного підтвердження в наданих ним доказах, та по своїй сутті є надуманими.

Відповідач у справі розпочавши спілкування з позивачем мала достатні наміри на виникнення дружніх стосунків, які згодом могли перейти до створення стійких сімейних відносин.

Залицяння чоловіка до особи жіночої статті, в тому числі через надання подарунків та виявлення заходів заохочування є досить узгодженими діями з загальними нормами суспільства і засадами моралі.

Самостійне формування позивачем вказаних правовідносин як «кошти - послуги (прихільність)» і натякання на це наприкінці спілкування з відповідачем, було однією з підстав припинення відносин між ними.

Факт інтерпретації правовідносин позивача (послуги за кошти) у мотивуванні позовної заяви, підтверджує вказану позицію.

В якості підстав звернення з позовом позивач зазначає на необхідність застосування вимог ст.1212 ЦК України.

На думку відповідача позивач одночасно сформував нові правовідносини «кошти - послуги», не узгодивши їх з нормами моралі та суспільства та зазначив, що це узгоджується з тим, що «Відповідач отримав майно, за наявності сумнівів у існуванні правових підстав для такого набуття та збереження їх достатності».

В першу чергу поняття «сумнів» є суб`єктивним явищем, що ймовірно підлягає дослідженню галузями психології і соціології, у випадку його застосування в судовому процесі, слід дотримуватися принципу доведеності та доказовості обставин, в контексті вимог ст.ст.76-81 ЦПК України.

Одночасно самостворення позивачем існування правовідносин в супереч вимогам ст.ст.11-14 ЦК України, після припинення спілкування з відповідачем та обґрунтування їх під час формування позовної заяви, вказує на спробу достатнім чином довести суду щонайменше про помилковість прийнятого рішення відчуження коштів та майна на користь відповідача, як додаткове обґрунтування позову.

Повертаючи до визначення модельних правил європейського приватного права «безпідставного збагачення», слід вказати на один з сформованих винятків потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.

Оскільки позивач в своєму позові посилається на обізнаність розуміння виникнення правочину то одночасно мав розуміти, що передання коштів на користь відповідача без укладання письмового правочину не може в майбутньому вважатися помилкою з його боку, оскільки поведінка сторони правочину має бути сталою.

Одночасно позивач не зазначив, що передача коштів на користь відповідача сталася поза його волею і відповідно не навів належних доказів.

Позивач, перераховуючи кошти чи інше майно відповідачу, знав, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка Позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормамиглави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Зокрема, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Вiдповiдно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, ч.1, ч.2 ст.509 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень наведених положень дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст.11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Якщо суд не може встановити реальні та достатні правові підстави для набуття або збереження особою майна (грошей), посилання на недоведеність потерпілим відсутності або недостатності правових підстав такої передачі або збереження отриманого майна іншою особою неможе служити підставою для відмови у позові.

Потерпілому першочергово потрібно довести належним чином факт набуття або збереження майна особою, яка його отримала, та заперечити наявність достатньої правової підстави для такого набуття. Особа, яка отримала майно, за наявності сумнівів у існуванні правових підстав для такого набуття або збереження, їх достатності, має доводити наявність та достатність таких правових підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: "добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша статті 267 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду у справі № 548/741/21, де суд звернув увагу на те що кошти перераховані позивачем на рахунок відповідача добровільно та без зазначення призначення платежу не є отриманими відповідачем безпідставно у розумінні статті 1212 ЦК Українита не є такими, що підлягають поверненню.

Також всказав, що в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Позивач, перераховуючи кошти відповідачу, знав, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

З урахуванням вищезазначених норм закону та правових висновків щодо їх застосування, суд зазначає наступні висновки по справі.

Позивач у справі в обґрунтування заявлених позовних вимог долучив до справи докази, що на його думку свідчать про доведеність обставин перерахування на користь відповідача, окрім придбаного автомобіля, грошових коштів на загальну суму 338728, 37 гривень.

Долучені докази не є достовірними та достатніми в розумінні ст.ст.79, 80 ЦПК України, оскільки в більшості випадків не можливо ідентифікувати платника, а в деяких випадках платник є відмінним від позивача (гр.гр. ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , тощо). Пояснень з цього приводу матеріали позову не містять.

До матеріалів справи також долучено пояснення гр. ОСОБА_8 , що за приписами ст. 76 ЦПК України - не може бути доказом у справі.

Деякі подані докази мають відмітку посвідчення особою, що не є представником позивача в цьому процесі (Адвокат Карбовська А.В. від 23.11(12). 2022 року).

Надані позивачем копії доказів в цілому викликають сумнів з приводу їх достовірності та за приписами ст. 95 ЦПК України.

З приводу переписки в мережі «Viber», необхідно зазначити, що судом вона була досліджена в судовому засіданні але не може бути неналежним доказом у справі, так як не містить інформації щодо предмета доказування, так як переписка сторін у програмі обміну інформацією «Viber» не може бути прийнята судом до уваги, оскільки неможливо достовірно ідентифікувати осіб, що здійснюють переписку (та як можна самостійно змінити ім`я співрозмовника на будь-яке, або номер телефону), тобто, наявна технічна можливість здійснення зміни зазначеної інформації, та саме в судовому засіданні, зокрема, встановлено не відповідність оригіналу та між собою одних і тих повідомлень (а.с. 94,103,104 повідомлення з пуховиком), а тому цей доказ не може бути прийнятий як належний та допустимий у розумінні ст.77-80 ЦПК України. Отже скріни переписки з соціальних мереж подані з порушенням приписів розділу 5 глави 5 ЦПК України та не можуть вважатися доказами у справі.

Крім того, необхідно зазначити, що дана переписка не суперечить обставинам зазначеними та визнаними сторонами щодо романтичних стосунків між позивачем та відповідачем, та не містить прямих доказів обставин на які посилається позивач.

За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені нею без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судом встановлено, що правова підстава щодо отримання коштів між сторонами не виникала, будь-які письмові договори сторони не укладали, які відповідно до ст.1130, 1131 ЦК України, укладаються у письмовій формі, а тому сума 1 038 728,37 гривень є такою, що не підлягає поверненню.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підялгає.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 02.04.2024 року.

Суддя: С.В.Кодінцева