У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про передачу справи на розгляд іншому суду за підсудністю

03 квітня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Морозов В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

14 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецької С.М. від 22 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Дана цивільна справа надійшла до Черкаського районного суду Черкаської області 02 квітня 2024 року.

Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст.ст. 36, 37 ЦПК України, визначено головуючого суддю Морозова В.В.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суддя дійшов висновку про необхідність направити справу на розгляд іншому суду за підсудністю, виходячи з наступних підстав.

Придніпровський районний суд м. Черкаси, передаючи справу на розгляд за підсудністю до Черкаського районного суду Черкаської області, вказав, що згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 501397 від 20 березня 2024 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до територіальної юрисдикції Соснівського районного суду м. Черкаси.

Водночас, Придніпровський районний суд м. Черкаси вказує, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та разом з нею проживає малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, у матеріалах цивільної справи, відсутні докази про те, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на утриманні позивача.

Відповідно до вимог частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За приписами частини другої статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відомостей про те, що на утриманні позивача є малолітні або неповнолітні діти, а також про те, що вона не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача, суду не надано, отже положення частини 2 статті 28 ЦПК України застосуванню не підлягають.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Разом з тим, в даному випадку, позивач має право вибору звернення до суду за місцем знаходження відповідача, або за місцем свого проживання, якщо на її утриманні перебуває дитина.

Отже, з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з позовом за місцем реєстрації відповідача, а не зареєстрованим місцем свого проживання, без відповідних обґрунтувань підсудності Черкаського районного суду Черкаської області.

А тому, суд на власний розсуд не може втручатися у право позивача користуватися своїми процесуальними правами, у виборі підсудності.

З позовної заяви встановлено, що позивач скористалася своїм правом у виборі підсудності та бажає щоб справа розглядалася за місцем реєстрації відповідача.

Відтак, суд виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності , належить виключно позивачеві.

З наведеного слідує, що Придніпровський районний суд м. Черкаси, передаючи справу на розгляд за підсудністю до Черкаського районного суду Черкаської області, помилився у визначенні підсудності цивільної справи.

Відтак, суд констатує, що справа не підсудна Черкаському районному суду Черкаської області.

За приписами пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. (…) Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

З огляду на зазначене, враховуючи, що на територію м. Черкаси не поширюється юрисдикція Черкаського районного суду Черкаської області, суддя дійшов висновку про те, що матеріали позовної заяви слід передати для розгляду за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Відповідно до статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 32, 259, 260 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати для розгляду за територіальною підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Ознайомитись з повним текстом ухвали суду, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В. В. Морозов