УХВАЛА

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 522/5764/20

провадження № 61-2291ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Михальова Лідія Іванівна, державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович, про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Михальова Л. І., державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С. В., про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 кв. м, жилою площею 44,0 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 101.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 кв. м, жилою площею 44,0 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 101.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У лютому 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 11 лютого 2024 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 березня 2024 року визнано наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, у задоволенні клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовлено, а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та докази поважності причин його пропуску; визначити та сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати документ, що підтверджує його сплату; надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України; уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк ОСОБА_1 направив заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, в якому міститься клопотання про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Однак, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 березня 2024 року заявником не виконано, оскільки у порушення частини третьої статті 393 ЦПК України, заявником не подано до суду касаційної інстанції належних доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції він отримав засобами електронного зв`язку 11 січня 2024 року. Крім того, при вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення просить ураховувати те, що з грудня 2022 року він перебуває у статусі біженця в Нідерландах та не має щоденної можливості перевіряти електронну пошту у зв`язку із проживанням у гуртожитку та відсутністю власного комп`ютеру. На підтвердження наведених обставин надає копію заяви від 06 березня 2024 року до Одеського апеляційного суду про надання інформації про дату направлення копії рішення суду; копію листа Одеського апеляційного суду від 11 березня 2024 року та довідку з Одеського апеляційного суду про доставку електронного листа. При цьому вважає дані обставини поважними для поновлення зазначеного строку.

Заявником не подано до суду касаційної інстанції належних доказів на підтвердження обставин, що об`єктивно перешкоджали подати касаційну скаргу в передбачений ЦПК України строк, оскільки ОСОБА_1 , як сторона у справі, добросовісно користуючись процесуальними правами, усвідомлюючи наслідки вчинення або невчинення дій на захист своїх прав, мав можливість подати касаційну скаргу.

Наведені у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення підстави не можуть визнаватися поважними причинами пропуску строку, оскільки не є об`єктивно непереборними та такими, що не залежали від волевиявлення заявника чи пов`язаними з перешкодами, труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Заявником не вказано конкретних обставин, які б дійсно унеможливлювали подання касаційної скарги або підтверджували наявність перешкод у поданні касаційної скарги у визначений законодавством строк, у тому числі, ОСОБА_1 не надано жодних доказів перебування за кордоном у статусі біженця та відсутності можливості звернення з касаційної скаргою.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до листа Одеського апеляційного суду від 11 березня 2024 року копія постанови Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року була направлена ОСОБА_1 на його електронну адресу та доставлена до електронної скриньки 08 січня 2024 року, що спростовує наведені заявником доводи з приводу отримання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції 11 січня 2024 року.

Отже, доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію ОСОБА_1 своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на виконання своїх процесуальних обов`язків щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку, а також доказів, які підтверджують обставини, що об`єктивно перешкоджали подати касаційну скаргу в передбачений ЦПК України строк, заявник не надав.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Крім того, у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником не подано до суду касаційної інстанції виправленої касаційної скарги із зазначенням підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав)

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Також у порушення пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником не зазначено відомостей про наявність або відсутність у нього електронного кабінету.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Крім того, заявником не подано до Верховного Суду виправленої касаційної скарги, оформленої у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, із зазначенням передбачених пунктом 3 частини другої статті 392 ЦПК України відомостей про всіх учасників справи.

Також ОСОБА_1 не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у порядку та розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», а клопотання про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги в частині сплати судового збору за подання касаційної скарги не містить жодних мотивів, тому підстави для продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги відсутні.

Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Оскільки у відведений судом строк, станом на 08 квітня 2024 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 березня 2024 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року потрібно вважати неподаною та повернути.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Михальова Лідія Іванівна, державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович, про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець