Номер провадження 2/243/575/2024
Номер справи 243/729/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«08» квітня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко Ю.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат АНІЩЕНКО Катерина Михайлівна, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 жовтня 2017 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням суду від 17 травня 2021 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 19 травня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області видав судовий наказ №2-н/243/838/2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 квітня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття. Станом на день звернення до суду з даною позовною заявою за відповідачем утворилась заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , сукупний розмір якої становить 449 535,26 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по сплаті аліментів, позивач має право на стягнення пені в розмірі, який не перевищує 100% заборгованості по аліментам.

В зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 449 535,26 грн.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

30 січня 2024 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області було прийнято до розгляду дану позовну заяву з відкриттям провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

21 лютого 2024 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Олійниковим С.І., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1317407 від 08 лютого 2024 року, надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 19 травня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області видав судовий наказ №2-н/243/838/2021 про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача. 20 травня 2021 року вказаний наказ передано до виконання до Слов`янського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ МЮ. 24 травня 2021 року старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 про стягнення аліментів з відповідача. 07 липня 2021 року в межах виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та передано її на виконання до ДПРЗ - 8 ГУ ДСНС України у Донецькій області, де станом на той час працював відповідач. Після цього, сплата аліментів здійснювалась роботодавцем відповідача шляхом відрахування сум з його заробітної плати. Відповідач не вживав жодних дій для перешкоджання виконанню судового наказу про сплату аліментів. Оскільки постанову про відрахування аліментів з заробітної плати відповідача державним виконавцем видано лише 07 липня 2021 року, у роботодавця відповідача не було підстав для відрахування аліментів з заробітної плати до липня 2021 року. Відповідач самостійно сплатив у червні суми аліментів за квітень-травень. Незважаючи на те, що позивач проінформувала виконавця про отримання аліментів в сумі 7 971,74 грн., державним виконавцем ця сума не була врахована в розрахунку сум заборгованості зі сплати аліментів. В грудні 2021 року мала місце затримка з виплати аліментів в сумі 7 513,66 грн. Це відбулось внаслідок зміни відповідачем місця роботи з ДПРЗ 8 ГУ ДСНС України у Донецькій області на Бахмутське РУ ГУ ДСНС України в Донецькій області. 18 січня 2022 року державний виконавець направив на нове місце роботи відповідача постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. В січні 2022 року вказана сума була погашена, заборгованість на кінець місяця відсутня. В лютому, березні, квітні 2022 року затримок щодо поточної сплати аліментів не відбувається, заборгованість на 30 число місяця відсутня. У травні 2022 року з суми аліментів 9 377,21 грн. виплачено 2 138,51 грн. В період з червня 2022 року по вересень 2023 року ГУ ДСНС у Донецькій області не здійснювало відрахувань аліментів з доходів відповідача. Вказане пов`язано з об`єктивними причинами, які не залежали від відповідача. В лютому 2022 року почалася повномасштабна агресія РФ, м. Маріуполь, де було розташовано ГУ ДСНС у Донецькій області, було окуповано. Через це документація, в тому числі й постанова щодо сплати аліментів відповідача, залишилась в окупованому м. Маріуполь. За відсутності відповідного документу про відрахування аліментів з доходів відповідача, бухгалтерія ГУ ДСНС у Донецькій області не мала законних підстав з виплат аліментів. 05 грудня 2023 року державний виконавець в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 виносить постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та спрямовує її до ГУ ДСНС у Донецькій області. Після отримання вказаної постанови, виплату аліментів поновлено. Таким чином, затримка з виплати аліментів пов`язана з обставинами, які об`єктивно не залежали від волі відповідача. Жодних дій щодо уникнення сплати аліментів відповідач не вчиняв. Більш того, відповідач в період з листопада 2022 року по вересень 2023 року самостійно перерахував на рахунок позивача 149 100,00 грн.

В зв`язку з викладеним, відповідач росив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

01 березня 2024 року представником позивача ОСОБА_3 - адвокатом Аніщенко К.М., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1151957 від 23 січня 2024 року, надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що посилання відповідача на те, що припинення виплати аліментів пов`язано з об`єктивними причинами, які не залежали від відповідача, не підтверджені належними та допустимими доказами. Оскільки чинним законодавством передбачено саме обов`язок боржника щодо виконання рішення суду зі сплати аліментів, відповідачем відповідно до норм чинного законодавства України не було вжито заходів для відновлення виплати аліментів, хоча йому достеменно було відомо, що з його доходів було припинено відрахування щомісячних платежів. Долучені докази щодо самостійної сплати аліментів відповідачем здійснені на рахунок позивача у період з листопада 2022 року по вересень 2023 року не можуть бути прийняті як підтвердження сплати аліментів на користь позивача у зв`язку з тим, що вони не містять інформації про власника карткового рахунку та призначення платежу. Позивачем спростовується факт отримання вказаних коштів.

В зв`язку з викладеним, позивач просить задовольнити позов в повному обсязі.

05 березня 2024 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Олійниковим С.І., який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1317407 від 08 лютого 2024 року, надано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що викладене у відповіді на відзив не відповідає фактичним обставинам справи, а твердження позивача є необґрунтованими. Сплата (стягнення) аліментів в даному випадку здійснюється не у добровільному, а у примусовому порядку, шляхом стягнення аліментів з сум офіційного доходу відповідача. Після подання позивачем (стягувачем) заяви про примусове стягнення аліментів з заробітної плати, обов`язок щодо повного та своєчасного перерахування сум аліментів покладається на роботодавця боржника. В даному випадку, боржник не є відповідальною особою за сплату аліментів та ніяким чином не може вплинути на відрахування з його офіційного доходу. Державним виконавцем (особою, уповноваженою здійснювати контроль за правильним і своєчасним відрахуванням аліментів із заробітної плати) в діях боржника жодних ознак несплати аліментів, тобто адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП України не встановлено. Державним виконавцем не складалися та не направлялися відповідні матеріали до суду. Позивач є стороною виконавчого провадження та була обізнана 07 жовтня 2022 року (дата відповіді на перший запит адвоката позивача) про наявність об`єктивних причин (втрату виконавчого провадження у місті Маріуполь). З жовтня 2022 року по вересень 2023 року, позивач, як сторона виконавчого провадження, не вжила жодних дій щодо відновлення виконавчого провадження, відкритого на підставі її заяви. Державним виконавцем також протягом більш ніж року не вживались заходи щодо відновлення втраченого провадження. Перекладення відповідальності за затримку у відновленні втраченого провадження виключно на відповідача є необ`єктивним та не відповідає законодавству України. Позивач заперечує отримання на картковий рахунок № НОМЕР_1 коштів відповідача в період з листопада 2022 року по вересень 2023 року в сумі 149 100,00 грн., однак жодних доказів цього суду не надає. Наявні у справі матеріали в повному обсязі доводять відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Навпаки, в період затримки з виплати, відповідач самостійно (поза межами рішення суду) фінансово підтримував сина. За відсутності вини платника аліментів неможливо покласти на нього відповідальність у вигляді штрафної неустойки (пені), передбаченої ч.1 ст.196 СК України.

В зв`язку з викладеним просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

20 березня 2024 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Олійниковим С.І., надано додаткові пояснення, в яких зазначено, що станом на травень 2023 року Слов`янська міська територіальна громада належала до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії. Таким чином, здійснення будь-яких заходів примусового виконання рішень (у тому числі винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника) до 06.05.2023 року на території Слов`янської МТГ є протиправним. Через втрату документів виконавчого провадження, єдиним заходом для відновлення виплат було вжиття державним виконавцем нових заходів примусового виконання - винесення та направлення на підприємство боржника нової постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Оскільки вжиття такого заходу до 06.05.2023 року було прямо заборонено п.10-2 ЗУ "Про виконавче провадження " від 2 червня 2016 року №1404-VIII, відповідач не міг жодним чином вплинути на відновлення стягнення аліментів з його доходу. Крім того, професійна діяльність відповідача пов`язана з ліквідацією та попередженням наслідків надзвичайних ситуацій саме на території Донецької області, яку віднесено до Переліку територій, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22.12. 2022 №309. З 24.02.2022 року, у зв`язку з повномасштабною агресією РФ, підрозділи ДСНС у Донецькій області працюють у надзвичайному режимі. Це пов`язано з необхідністю реагування на загрози, які виникають внаслідок обстрілів, потрапляння вибухових предметів та інших позаштатних ситуацій, викликаних воєнними діями на території області. Згідно до наявних у справі матеріалів, ГУ ДСНС у Донецькій області змушено було у 2022 році евакуюватися з м. Маріуполь у зв`язку з окупацією міста. В період від початку вторгнення РФ, відповідач практично постійно знаходиться на територіях розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій та не має можливостей для нормального відпочинку та влаштування особистих справ. Виконання посадових обов`язків у таких умовах, вимагає від відповідача максимальної концентрації уваги та сил. Протягом 2022-2023 років відповідач постійно відчуває надзвичайне фізичне та психічне навантаження, викликане його професійною діяльністю. Незважаючи на складні умови та загрози життю та здоров`ю, відповідач продовжує працювати та матеріально підтримувати сина. Водночас, позивач по справі з початку вторгнення знаходиться поза межами Донецької області у значно безпечнішому місці та не працює. Слов`янський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області згідно з наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29.06.2022 № 85/В змінив місце розташування - АДРЕСА_1 . Таким чином, всі інші учасники виконавчого провадження (стягувач та виконавець), у порівнянні з боржником знаходились в період 2022-2023 року у більш привілейованому становищі. Безперечно, вказані особи мали більше часу та можливостей для вжиття заходів щодо відновлення втраченого виконавчого провадження.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Постановою старшого державного виконавця Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Юсупової О.В. від 24 травня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу №2-н/243/838/2021, виданого 19 травня 2021 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 квітня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого старшим державним виконавцем Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Юсуповою О.В., станом на 01 жовтня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 становить 449 535,26 грн.

Як вбачається з витягу з наказу від 01 липня 2019 року №153о/с, підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_2 наказом ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 26 червня 2019 року №279 призначено на посаду начальника 8 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області.

Наказом ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 19 листопада 2021 року №466 ОСОБА_2 звільнено з посади начальника 8 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області та призначено на посаду начальника Бахмутського районного управління Головного управління ДСНС України у Донецькій області.

Наказом ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 10 травня 2023 року №277 ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Бахмутського районного управління Головного управління ДСНС України у Донецькій області та призначено на посаду заступника начальника Головного управління із запобігання надзвичайним ситуаціям Головного управління ДСНС України у Донецькій області.

Відповідно до звіту про здійснення відрахувань та виплат, наданого ГУ ДСНС України у Донецькій області старшому державному виконавцю Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Юсуповій О.В. щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , з травня 2022 року виплата аліментів припинилась у зв`язку з тим, що виконавчий лист залишився на території, яка не підконтрольна українській владі (у м. Маріуполь).

З відповіді Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області від 20 лютого 2024 року вбачається, що відрахування аліментів з грошового забезпечення ОСОБА_2 дійсно проводилось з січня по травень 2022 року (частково). Однак, в зв`язку з російською агресією та початком повномасштабних бойових дій на території міста Маріуполь та руйнуванням адмінбудівлі Головного управління, вся фінансово-бюджетна, у тому числі архівна та службова документація що стосувалася діяльності установи залишилася на окупованій території, зокрема, всі виконавчі листи, у тому числі ті, що стосувалися нарахування аліментів з грошового забезпечення ОСОБА_2 . Після надходження на адресу Головного управління постанови від Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області (далі - виконавча служба) від 05.12.2023 ВП № НОМЕР_2 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, утримання та сплата аліментів на користь ОСОБА_3 була відновлена (перша виплата відбулася у грудні 2023) у розмірі 50% доходів, з яких 1/4 частини доходу ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку як поточні аліменти та залишок суми в погашення заборгованості яка склалася станом на 01.10.2023. Протягом періоду з моменту призупинення відрахування аліментів на адресу Головного управління надходили адвокатські запити з аналогічного питання від адвокатів Катерини Аніщенко та Олександра Захарова на які були надані обґрунтовані відповіді з запропонуванням відновити виконавчий лист про стягнення аліментів та направленням його на зазначену у листах адресу Головного управління, однак відповіді не отримані і направлення виконавчого листа не здійснено. На теперішній час утримання з доходу ОСОБА_2 сум аліментів та перерахування їх на користь ОСОБА_3 проводиться у повному обсязі, про що на адресу виконавчої служби направляються відповідні звіти.

З наданого відповідачем розрахунку щодо його самостійної сплати аліментів на рахунок позивача, підтвердженими за інформацією АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу суду про витребування доказів, є наступні суми: 28.03.2023 - 22000 грн., 28.02.2023 - 16500 грн., 29.01.2023 - 15000 грн., 19.11.2022 - 15000 грн., 05.11.2022 - 5000 грн., що разом становить 73 500 грн.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку.

У частині 8 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України).

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У пункті 22 постанови Пленуму «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року Верховний Суд України роз`яснив, що, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину визначена ст. 196 СК України. Зазначеною нормою на боржника покладений обов`язок сплатити неустойку (пеню) у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів з його вини.

У постанові від 14 грудня 2020 року по справі №661/905/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц, зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Окремо, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 12 квітня 2022 року (справа № 381/1553/19-ц).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22 грудня 2022 року, м. Маріуполь Донецької області входить до переліку територій, тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тобто, доказами можуть бути будь-які дані, на підставі яких суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів саме з його вини.

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В той час, ст. 78 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження вини відповідача у несплаті аліментів. Більш того, як вбачається з наявних матеріалів справи, з заробітної плати відповідача щомісячно здійснювались відрахування на сплату аліментів на рахунок позивача, проте, через збройну агресію РФ та окупацію м. Маріуполь, виконавчий лист, на підставі якого здійснювались відрахування, був втрачений, через незалежні від відповідача обставини, надалі, після отримання роботодавцем відповідача необхідних документів, сплата аліментів була відновлена. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що відповідач у період вимушеної затримки зі сплати аліментів самостійно перераховував кошти на рахунок позивача, що підтверджено випискою по картковому рахунку, наданою банком на запит суду.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Суд вважає, що позивачем не доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а саме, наявність правових підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів, й, навпаки відповідачем повністю спростовані підстави позову та доведено відсутність його вини у виниклій заборгованості.

На переконання суду в діях відповідача відсутній умисел на ухилення від сплати аліментів, оскільки після набрання рішенням законної сили та з дати відкриття виконавчого провадження, боржник сплачував аліменти, та на теперішній час продовжує сплачувати аліменти після відновлення відрахувань з його заробітної плати, які були призупинені з незалежних від нього обставин. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що адвокат позивача зверталась з запитом до ГУ ДСНС України у Донецькій області з приводу виникнення затримки зі сплати аліментів і їй було надано роз`яснення щодо необхідності відновлення виконавчого листа про стягнення аліментів та направленням його на зазначену у листах адресу Головного управління, проте жодних дій з боку позивача вжито не було. Також суд звертає увагу, що відновити виконавчий лист може лише стягувач або державний чи приватний виконавець, а не боржник, яким є відповідач.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність обставин, визначених законом, на які посилається позивачка в обґрунтування заявлених вимог, оскільки не є доведеним факт ухилення відповідача від обов`язку сплачувати аліменти, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282, 353, 355, 356 ЦПК України, статтею 196 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат АНІЩЕНКО Катерина Михайлівна, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 08 квітня 2024 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова