Справа № 369/6256/23
Провадження № 2/369/1128/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20.03.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи № 369/6256/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення способу участі батька у вихованні малолітніх дітей та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення порядку виховання і спілкування дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення способу участі батька у вихованні малолітніх дітей.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 12.12.2009 року між ним та ОСОБА_4 було укладено шлюб.

Під час шлюбу в позивача з відповідачем народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Починаючи з червня 2022 року позивач та відповідач не проживали разом.

Позивач відзначає, що оскільки ОСОБА_1 не мав наміру припиняти спілкування зі своїми дітьми та брати участь у їх вихованні, то він продовжував приїжджати до них кожного дня та проводив з ними час у будинку, який на праві спільної сумісної власності належить сторонам.

Наприкінці липня 2022 року ОСОБА_4 обмежила ОСОБА_1 доступ до житла, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, та надалі не впускає ОСОБА_1 в спільний будинок.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.12.2022 року в справі № 760/9347/22 шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, розірвано.

За твердженнями позивача, відповідач перешкоджає йому в спілкуванні з дочками та налаштовує їх проти батька, обмежила спілкування батька з доньками, тому позивач був вимушений звернутись до служби у справах дітей для вирішення спору щодо його участі у вихованні дітей.

За наслідками поданої ОСОБА_1 заяви виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області було видано рішення № 117 від 16.11.2022 року, яким вирішено визначити способи участі батька - ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши йому наступний графік спілкування з дітьми: щомісяця з 18.00 години першої, третьої п`ятниці до 18.00 години першої, третьої неділі, 50% канікулярного періоду, святкові та інші дні - за домовленістю з матір`ю - ОСОБА_4 .

Однак відповідач продовжує чинити позивачеві перешкоди в участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди йому у спілкуванні та вихованні малолітніх дочок - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у контакті з ними та визначити способи участі батька у спілкуванні та вихованні малолітніх дочок.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.05.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче засідання у справі.

05.06.2023 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Калашнюк С.А. подав до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області відзив на позов, в якому просила у позові ОСОБА_1 відмовити та задовольнити зустрічний позов.

В обґрунтування заперечень зазначено, що ОСОБА_1 покинув її з дітьми, а після того, як вона подала позов про розірвання шлюбу, почав неадекватно себе поводити, викрав автомобіль, виніс майно.

Зазначає, що вона ніколи не перешкоджала батькові у спілкуванні з доньками та не налаштовувала їх проти батька, а навпаки була зацікавлена в тому, щоб він був у їхньому житті.

Також 07.06.2023 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Калашнюк С.А. подав до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про встановлення порядку виховання і спілкування дитини з батьком.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.06.2023 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення порядку виховання і спілкування дитини з батьком прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення способу участі батька у вихованні малолітніх дітей.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що мати ніколи не перешкоджала участі батькові у вихованні та спілкуванні з дітьми.

ОСОБА_4 посилається на рішення органу опіки та піклування, яким визначено способи участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними, а також зазначає, що зустрічі дітей з батьком відповідно до цього рішення відбуваються за згодою дітей та їх бажанням.

З огляду на викладене просить суд визначити порядок участі відповідача у спілкування та вихованні малолітніх дітей, встановивши відповідачу наступний графік:

з 09.00 год. до 18.00 год. першої та третьої суботи та неділі місяця без участі матері за адресою проживання батька, або за іншим місцем за погодженням з матір`ю;

за попередньою домовленістю з матір`ю у святкові та інші вихідні дні або у дні народження дітей щороку терміном не більше трьох годин для відвідування розважальних закладів/театр, кінотеатр, виставки тощо/або інших видів відпочинку з урахуванням побажання дитини та а попередньою домовленістю з матір`ю.

12.06.2023 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив, в якому проти викладених у відзиві обставин заперечував. Вказує, що саме ОСОБА_4 перестала пускати його в спільний будинок, а коли йому вдалось на одну ніч залишитись в будинку, то ОСОБА_4 завдала йому побоїв, вилила на нього суміш для млинців, яку він підготував для дітей, після чого змінила замки в будинку, викинула його одяг та інші особисті речі. З приводу вказаних подій щодо ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також зазначає, що дотримується встановленого органом опіки та піклування графіку, але ОСОБА_4 усі дзвінки ігнорує та не пускає дітей до батька з ночівлею, як це визначено рішенням органу опіки та піклування. Мати відпускає дітей до батька лише на декілька годин та перед зустрічами наголошує дітям на тому, щоб вони через декілька годин були вдома, що, на думку ОСОБА_1 , може свідчити про чинення психологічного тиску на дітей.

Вказує, що після кожної прогулянки з дітьми, він повертає їх додому щасливими і у гарному настрої, а коли він їм дзвонить через кілька днів вони знаходяться в депресивному стані, бояться розмовляти, поводять себе дивно, ні про що не хочуть спілкуватися.

Зазначає, що в частині графіку зустрічей батька з дочками протягом 50% канікулярного періоду ОСОБА_4 не виконала рішення органу опіки та піклування жодного разу.

Також посилається на інші випадки чинення перешкод матір`ю в контакті батька з дітьми.

29.06.2023 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на зустрічний позов, в якому він з посиланням на обставини, викладені в первісному позові та відповіді на відзив, просив в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі та задовольнити первісні позовні вимоги.

ОСОБА_1 зазначає, що вимоги ОСОБА_4 повністю суперечать вимогам чинного законодавства, зменшують обсяг його прав на контакт з дітьми навіть у порівнянні із рішенням органу опіки та піклування, не враховують жодних інтересів його як батька та дає ОСОБА_4 безмежну кількість можливостей для маніпуляцій та зловживань. Також зауважує, що запропонований ОСОБА_4 порядок зустрічей батька з дітьми жодним чином не враховує можливість його спілкування з дочками по телефону чи за допомогою месенджерів, інших застосунків.

27.07.2023 року виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області було затверджено висновок про встановлення участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та спілкуванні з ними.

Згідно з висновком орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне визначити способи участі батька - ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановивши наступний графік спілкування з дітьми:

щомісяця з 18.00 години першої, третьої п`ятниці до 18.00 годин першої, третьої неділі,

50% канікулярного періоду, за згодою дітей та інформуванням матері про час та місце перебування дітей.

28.08.2024 року ОСОБА_1 подав до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області письмові заперечення на вказаний висновок, в яких зазначив, що всі умови для проживання дітей в будинку створив він, а не мати; мати неналежно виконує свої батьківські обов`язки (зокрема діти гуляють на подвір`ї під час повітряних тривог, а мати не пояснює їм небезпеку такої поведінки, мати спілкується з дітьми виключно російською мовою та не піднімає з дітьми мовного питання, не формує в дітей повагу до мови, історії; ОСОБА_4 разом зі своєю матір`ю чинять постійний тиск на дітей); незважаючи на рекомендацію комісії мати не відвела дітей до психолога, з огляду на що психоемоційний стан дітей та вплив на нього матерів не були враховані під час складення висновку; мати не забезпечує дітей необхідним для їх віку та розмірів одягом та взуттям. ОСОБА_1 також наголошує, що він неодноразово ініціював перед службою у справах дітей на порушенні матір`ю визначеного рішенням органу опіки та піклування графіку, однак у висновку містяться протилежні твердження про виконання матір`ю графіку. Крім того, ОСОБА_1 наголошує, що у висновку жодним чином не обґрунтовано підстави визначення самого такого графіку зустрічей дітей з батьком, та вважає недоречними прив`язку зустрічей до бажання дітей, так як мати постійно чинить тиск на дітей, що може впливати на їх бажання.

21.09.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті.

20.03.2024 року у судовому засідання ОСОБА_1 та його представник вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Також просили прийняти рішення в справі без урахування висновку органу опіки та піклування через його необґрунтованість та невідповідність дійсним обставинам справи.

20.03.2024 року представник відповідача проти задоволення первісного позову заперечували та просили задовольнити вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі.

20.03.2024 року представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази дійшов наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 12.12.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.12.2022 року в справі № 760/9347/22 шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, розірвано.

Під час шлюбу в позивача та відповідача народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Малолітні діти проживають з матір`ю.

Рішенням виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області № 117 від 16.11.2022 року вирішено визначити способи участі батька - ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши йому наступний графік спілкування з дітьми: щомісяця з 18.00 години першої, третьої п`ятниці до 18.00 години першої, третьої неділі, 50% канікулярного періоду, святкові та інші дні - за домовленістю з матір`ю - ОСОБА_4 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участь одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Із системного тлумачення вказаних статей Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними права батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року року по справі "Хант проти України").

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд звертає увагу, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ст. 12 ЦПК України).

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач та відповідач є хорошими та турботливими батьками, які прагнуть до створення належних умов виховання та утримання своїх дітей, з урахуванням інтересів дітей.

В суді беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі склалися конфліктні неприязні стосунки.

Проте, з дослідженої судом сукупності доказів встановлено, що відповідачкою не чиняться непереборні перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні із доньками, при цьому позивач має такі ж права щодо участі у житті доньок, у їхньому вихованні, спілкуванні з ними.

Тому, суд дослідивши подані сторонами докази бере до уваги висновок виконавчого комітету Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області № 117 від 16.11.2022 року, який на переконання суду забезпечить баланс між правами позивача, як батька на участь у вихованні своїх дітей на та відповідатиме найкращим інтересам дітей.

У визначення такого способу участі у спілкуванні з дітьми, суд дотримувався балансу прав матері та батька. Судом також враховувалися інтереси дітей, їх вік та навчальний процес та відповідно необхідний час на це.

Отже, оцінюючи з`ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України залишити судові витрати за сторонами.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 141, 142, 150, 153, 157-159 СК України, Закону України Про охорону дитинства, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення способу участі батька у вихованні малолітніх дітей та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення порядку виховання і спілкування дитини з батьком задовольнити частково.

Визначити способи участі батька гр. ОСОБА_1 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановивши наступний графік спілкування з дітьми: щомісяця з 18.00 години першої, третьої п`ятниці до 18.00 години першої, третьої неділі, 50 % канікулярного періоду, за згодою дітей та інформуванням матері про час та місце перебування дітей.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Залишити понесені судові витрати за сторонами.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області (08140, Київська обл., Бучанський район, с. Білогородка, вул. Володимирська, буд. 33; ідентифікаційний код 43981456).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 09.04.2024 року.

Суддя А.В. Янченко