Провадження № 2/357/733/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О. В., при секретарі - Кононюку П.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И В :

15.11.2023 представник позивача, адвокат Васюк Микола Миколайович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 29.11.2023, обґрунтовуючи тим, що 29.10.2016 ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти у розмірі 80 000,00 доларів США на строк 6 місяців. Остаточною датою повернення позики було узгоджено 29.04.2017. Саме на цих умовах, на виконання вимог законодавства, що передбачає обов`язкову письмову форму таких угод, 29.10.2016 між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір процентної позики, яким передбачено: п. 2.1 сума позики за договором становить 80 000,00 доларів США; п. 2.2 щомісячний розмір процентів за договором складає 2% від розміру позики; п. 2.3 сплата процентів за договором здійснюється щомісячно у готівковій формі, не пізніше 29 числа місяця, наступного за місяцем, в якому такі проценти повинні бути нараховані; п. 3.1 строк надання позики позичальнику становить 6 місяців;п. 3.2 остаточною датою повернення позики є 29.04.2017.На підтвердження передачі коштів ОСОБА_2 було надано розписку. Оскільки, відповідач не виконував свого обов`язку за договором та не повертав предмет позики, ОСОБА_1 звернувся до суду та за урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму наданої позики в розмірі 80 000,00 доларів США, процентів від суми позики в розмірі 6 400,00 доларів США, пеню за прострочення повернення позики в розмірі 775 879,10 грн. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2021 у справі № 357/9972/19, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2023, позовну заяву ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором процентної грошової позики, задоволено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2021 набрало законної сили. Крім того, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 у справі № 357/9972/19, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2020, накладено арешт на нежитлову будівлю літ. «А» - 490,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .. Загальна вартість цього нерухомого майна складає 62 144,00 грн.У подальшому ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2020 у справі № 357/9972/19, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.09.2020 накладено арешт на комплекс, нежитлові будівлі «А» - 1 390,3 кв.м, «Б» - 1 402,5 кв.м, «В» - 1 466,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 ... Загальна вартість цього нерухомого майна відповідно до Звіту про оцінку комплексу нежитлових будівель (свинарників), складеного ПП «БЦ Експертний Дім» складає 507 245,07 грн. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2021 у справі № 357/5934/20 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору процентної грошової позики недійсним задоволено, визнано недійним договір процентної грошової позики від 29.10.2016, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , але постановою Київського апеляційного суду від 11.08.2021 у справі № 357/5934/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання договору процентної грошової позики недійсним - відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 11.08.2021 у справі № 357/5934/20 повторно підтверджено факт наявності договору процентної грошової позики, який укладено між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 ..Обґрунтовуючи апеляційну скаргу у справі № 357/9972/19, ОСОБА_2 вказував на необхідності проведення повторної експертизи. Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.09.2022 у справі № 357/9972/19 призначено комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизу та зупинено провадження у справі № 357/9972/19 до отримання висновку експерта.30.01.2023 до Київського апеляційного суду надійшов висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та ухвалою Київського апеляційного суду від 02.02.2023 поновлено провадження у справі 357/9972/19. Зазначає, що ОСОБА_2 на праві власності перебувало й інше нерухоме майно на яке не було накладено арешт, а саме:нежитлове приміщення, загальною площею 70,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, у межах справи № 357/9972/19.Відповідно до договору дарування нежитлового приміщення від 10.03.2023 № 404, ОСОБА_2 , іменований надалі Дарувальник, та ОСОБА_3 , іменований надалі Обдарований, а разом іменуються сторони, підтверджуючи обізнаність із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає внутрішній волі, маючи на меті реальне настання правових наслідків, уклали цей договір, згідно якого дарувальник передає (дарує) майно у власність обдарованого безоплатно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 70,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 (один). Таким чином, 10.03.2023 ОСОБА_2 безоплатно відчужив на користь свого сина вищевказане нерухоме майно. 11.10.2023 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист у справі № 357/9972/19, постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненко Олексієм Вікторовичем від 27.10.2023 відкрито виконавче провадження НОМЕР_7, постановою від 27.10.2023 у межах виконавчого провадження НОМЕР_7 накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , постановою від 27.10.2023 у межах виконавчого провадження НОМЕР_7 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. У подальшому постановою від 30.10.2023, об`єднано виконавчі провадження НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 у зведене виконавче провадження НОМЕР_4. Та, саме від приватного виконавця, позивачу стало відомо, що під час розгляду справи №357/9972/19, ОСОБА_2 із своїм сином було укладено договір дарування нежитлового приміщення від 10.03.2023 № 404.У межах виконавчого провадження НОМЕР_7, приватним виконавцем було зроблено запит від 27.10.2023 №179341914 до МВС України щодо зареєстрованих за ОСОБА_2 транспортних засобів та 27.10.2023 надано відповідь відповідно до якої у ОСОБА_2 відсутні зареєстровані транспортні засоби. З метою отримання інформації про стан виконавчого провадження НОМЕР_4, адвокатом Васюком М.М. на адресу приватного виконавця направлено адвокатський запит від 07.11.2023 № 685 та листом від 08.11.2023 №01-29/4823, Приватний виконавець повідомив наступне:по ЗВП НОМЕР_5, приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця та мінімальних витрат, постанови про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, які направлені до банків на виконання, постанови про звернення стягнення на майно боржника, направлено платіжні вимоги до банків на отримання інформації про залишок коштів на рахунках боржника, направлено запити до ПФУ, ДПІ та МВС на отримання інформації про місце роботи боржника, наявність автотранспортних засобів, загальна сума заборгованості по ЗВП НОМЕР_6 гривнях складає 3 983 183,36 грн. На дату направлення відповіді, грошові кошти з боржника по ЗВП НОМЕР_5 не стягувались, у зв`язку із відсутністю грошових коштів на рахунках боржника. Арешт накладався на все рухоме та нерухоме майно боржника. Оцінка майна боржника станом на дату надання відповіді не проводилась. Надати інформацію про вартість майна згідно оцінки не має можливості через її відсутність. Позивач вважає, що після отримання Київським апеляційним судом висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з метою, недопущення реалізації майна на яке станом на момент розгляду справи № 357/9972/19 не було накладено арешт, ОСОБА_2 свідомо відчужив нерухоме майно на користь свого сина з метою ухилення від виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2023, при цьому у відповідача ОСОБА_2 відсутні кошти на рахунках та відсутні транспортні засоби, а загальна вартість майна на яке накладено арешт ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області становить 569 389,07 грн. У межах виконавчого провадження НОМЕР_7 з ОСОБА_2 стягується сума наданої позики та процентів у розмірі 86 400,00 доларів СІЛА, пеня за прострочення і повернення позики в розмірі 775 879,10 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 217,50 гри., а також основна винагорода приватного виконавця у розмірі 394040,51 грн., а відтак сума яка стягується з ОСОБА_2 є значно більшою ніж вартість майна на яке накладено арешт. Як було вказано вище, між відповідачами було укладено договір дарування, знаючи про рух судової справи № 357/9972/19. Однак, враховуючи чисельну практику Верховного Суду приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками договірних відносин для уникнення оплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу. Про зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:особа використовує «право на зло»;наявні негативні наслідки для інших осіб;враховується правовий статус особи. Таким чином, договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення, оскільки такими діями відповідачі використовують «право на зло», оскільки договори використовуються для унеможливлення стягнення боргу за рахунок майна боржника, а відтак Договір № 404 має бути визнаний судом недійсним, оскільки порушує права позивача. Рішенням приватного нотаріусу Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Губенко Тетяни Анатоліївни, індексний номер: 66727451 від 10.03.2023, зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 70,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 на підставі договору дарування нежитлового приміщення від 10.03.2023 № 404.Оскільки, Договір № 404 підлягає визнанню недійсним, з метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача, ОСОБА_1 вважає за необхідне скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Тому, просив визнати недійсним договору дарування нежитлового приміщення, загальною площею 70,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103, посвідчений 10.03.2023 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Губенко Тетяною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №404 та укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнати протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Губенко Тетяни Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:66727451 від 10.03.2023 щодо державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 70,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103, судові витрати покласти на відповідачів.

01.12.2023 судом постановлено ухвалу, якою вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103, власником якого є ОСОБА_4 .

04.12.2023 судом постановлено ухвалу, якою внесено виправлення до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2023, а саме: зазначено прізвище, ім`я та по батькові власника майна, на яке накладено арешт ухвалою суду - « ОСОБА_3 ».

04.12.2023 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

09.01.2024 судом постановлено ухвалу, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасника справи - представника позивача, адвоката Рудницького Олександра Леонідовича.

23.01.2024 відповідач - ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він заявлені вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, та необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, та такими, що не підлягають задоволенню, крім того вважає, що вказаний позов порушує його права та права третіх осіб. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Отже, у справах про оспорювання договору за позовом особи, яка не є його стороною, (першу потрібно встановити, яким чином договір порушує (зачіпає) її права та законні інтереси. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь члена сім`ї після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), відповідно до якого не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, тобто за наявності у боржника іншого майна, за рахунок якого можливо буде задовольнити вимоги кредитора до боржника. За умови встановлення факту наявності у боржника іншого майна, за рахунок якого кредитор не позбавляється можливості задовольнити свої вимоги, не можна стверджувати, що його права порушені укладенням угод про відчуження майна, що не матимуть наслідком неплатоспроможність боржника. Так, позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на унеможливлення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну правову норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, зокрема, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються в певних сферах, (зокрема, у сфері банкрутства (попередньо - стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом», нині - стаття 42 Кодексу України з питань банкрутства); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Обов`язок доведення відповідних обставин покладається на позивача. Водночас, факт наявності грошового зобов`язання у особи автоматично не приводить до виникнення у кредитора права щодо будь-якого майна боржника. Лише наявність у боржника непогашених грошових зобов`язань не свідчить про недійсність правочинів, укладених ним. Крім того, для встановлення фраудаторності правочину основною обставиною, що підлягає доведенню позивачем та встановленню судом, є те, що внаслідок вчинення оспорюваного правочину боржник перестає бути платоспроможним. За умови встановлення факту наявності у боржника іншого майна, за рахунок якого кредитор не позбавлений можливості задовольнити свої вимоги, не можна стверджувати, що його права порушені укладенням угод про відчуження майна, що не матимуть наслідком неплатоспроможність боржника. Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину лежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж трьох років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засідання у справі); контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових говорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.01.2022у справі № 904/5693/20.Відповідно до наявних у відповідача звітів про оцінку вартості, вартість наявного у Відповідача майна становить:вартість нежитлової будівлі, загальною площею 490,40 м.кв. За адресою АДРЕСА_1 становить 3290000 грн; вартість комплексу нежитлових будівель, загальною площею будівлі літ. А - 1390,30м.кв., будівлі літ. Б - 1402,50 м. кв. та будівлі літ. В - 1466,90 м. кв., за адресою АДРЕСА_2 становить 19628700,00 грн. Зважаючи на вищевикладене, вбачається, що загальна вартість наявного у відповідача майна становить 22918700,00 грн, заборгованість відповідача заявлена позивачем становить 86 400 доларів США даної позики, 775879 гривень 10 копійок пені та 10 217,50 грн судового збору, що станом на момент подачі даного відзиву (з розрахунку ринкового курсу долару США 39 гривень/1 долар США) становить 4 155 696,60 грн. Отже, загальна вартість наявного у відповідача майна перевищує розмір заборгованості більше ніж у 5 разів. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

30.01.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача та витребувано у відповідача ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Губенко Т.А. належним чином завірену копію договору дарування нежитлового приміщення, загальною площею 70,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 10.03.2023 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Губенко Тетяною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №404.

06.02.2024 представник позивача, адвокат Васюк Микола Миколайович, подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_2 вказує на те, що відповідно до наявних у нього звітів про оцінку вартості майна:вартість нежитлової будівлі, загальною площею 490,40 м. кв. за адресою АДРЕСА_1 становить 3 290 000,00 грн;вартість комплексу нежитлових будівель, загальною площею будівлі літ. А - 1390,30 кв. м., будівлі літ Б - 1402,50 м. кв. та будівлі літ. В - 1466,90 м. кв., за адресою АДРЕСА_2 становить 19 628 700,00 грн. Загальна вартість наявного у Відповідача майна становить 22 918 700 гривень 00 копійок. Заборгованість відповідача становить 86 400 доларів США наданої позики, 775 879,10 грн пені та 10 217,50 грн судового збору, що станом на момент подачі відзиву становить 4 155 696,60 грн. Отже, загальна вартість наявного у відповідача майна перевищує розмір заборгованості більше ніж у 5 разів. Однак, дані твердження відповідача є безпідставними та необґрунтованими виходячи з наступного. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Натомість, ОСОБА_2 на підтвердження свої позиції було надано наступне: звіт про оцінку нежитлової будівлі, будівля літ. А - 490,40 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 від 14.04.2023 та стислий звіт про орієнтовану вартість об`єкта оцінки, нежитлова будівля, загальною площею 490,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 12.01.2024;звіт про оцінку комплексу нежитлових будівель, будівля літ. А - 1 390,30 м.кв., будівля літ. Б - 1 402,50 м.кв., будівля літ. В - 1 466,90 м.кв., за адресою: АДРЕСА_2 від 14.04.2023. Однак, вищевказані звіти не містять відомостей про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, а відтак останні є не належними та не допустимими доказами у даній справі. Щодо Звіту про оцінку нежитлової будівлі, будівля літ. А - 490,40 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 від14.04.2023 та Звіту про оцінку комплексу нежитлових будівель, будівля літ. А - 1 390,30 м.кв„ будівля літ. Б - 1 402,50 м.кв., будівля літ. В - 1 466,90 м.кв., за адресою:: АДРЕСА_2 від 14.04.2023, слід зазначитинаступне. По-перше, замовником оцінки являється ОСОБА_5 , по-друге, згідно з п. 1.3 Звітів, метою даної роботи є визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для цілей судового збору. Замовник не може передавати іншим юридичним або фізичним особам з метою, не передбаченою даній оцінці. Звіт про оцінку має силу лише у тому випадку, коли він представлений повністю і використовується з метою, визначеною вище. Використання Звіту в інших цілях неприпустимо без проведення Оцінювачем додаткових робіт. По-третє, звіт містить заяву Оцінювача відповідно до якої Оцінювач не несе ніякої відповідальності за наслідки, які можуть виникнути в результаті використання даного Звіту з метою, відмінною від зазначеної в договорі на проведення оцінки і у введенні звіту, а також використання висновків на іншу дату і для інших цілей.Таким чином, звіти не можуть бути використані ОСОБА_2 у даній справі. Щодо стислого звіту про орієнтовану вартість об`єкта оцінки, нежитлова будівля, загальною площею 490,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 12.01.2024, то вказаний звіт взагалі не відповідає вимогам законодавства України (ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні») у зв`язку з чим не може бути взятий судом до уваги. Крім того, у матеріалах виконавчого провадження № 73171370 міститься висновок суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 про вартість майна від 21.12.2023 відповідно до якого вартість нежитлової будівлі літ. А, загальною площею 490,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , становить 668 150,00 грн. Вищевказаний висновок був підготовлений на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». Щодо накладення арешту на нежитлову будівлю, будівля літ. А - 490,40 м.кв,, за адресою: АДРЕСА_1 та комплексу нежитлових будівель, будівля літ. А-1 390,30 м.кв., будівля літ. Б -1 402,50 м.кв., будівля літ. В - 1 466,90 м.кв., за адресою: АДРЕСА_2 від 14.04.2023З відповіді приватного виконавця ЛітвиненкоО.В. № 01-29/162 від 08.01.2024 вбачається, що 16.11.2023 р. приватним виконавцем прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника відповідно до якої, описано наступне майно: нежитлова будівля, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , такомплекс, місцезнаходження: АДРЕСА_2 . На адресу приватного виконавця надійшла відповідь ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області №8-10-0.222-11112/2-23 від 22.11.2023, в якій зазначено, що боржнику ОСОБА_2 належать наступні земельні ділянки: кадастровий номер:03:024:0001, місцезнаходження: Сквирський р-н, Дулицька сільська рада, площа-12,9002 га, цільове призначення: для іншого сільськогосподарського призначення та кадастровий номер: :01:018:0018, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , площа 0,5053 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).06.12.2023 приватним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника відповідно до якої, описано вищезгадані земельні ділянки. 18.12.2023 приватним виконавцем прийнято постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження, відповідно до якої, для визначення ринкової вартості нежитлової будівлі та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_6 . Оцінка нерухомого майна , а саме комплексу, місцезнаходження: АДРЕСА_2 та земельні ділянки: кадастровий номер :03:024:0001, місцезнаходження: Сквирський р-н, Дулицька сільська рада, площа-12,9002 га, цільове призначення: для іншого сільськогосподарського призначення не проводилась, оскільки необхідно з`ясувати чи знаходиться комплекс на даній земельній ділянці, чи ці різні об`єкти нерухомості, для чого були направлені запити у відповідні органи місцевого самоврядування. 23.12.2023 приватним виконавцем від суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання отримано звіти про оцінку майна, відповідно до яких ринкова вартість нежитлової будівлі та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 складає 668 150,00 грн. Однак дане майно не було передано на реалізацію на ДП «СЕТАМ» оскільки відповідно до Інформації з ДРРП в даному реєстрі наявний запис про реєстрацію обтяження № 51012046 вчинений державним реєстратором Білоцерківської районної державної адміністрації Нужда Назаром Івановичем, на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 14.06.2023 р. по справі № 357/7029/23. Зміст, характеристика обтяження: накласти арешт, з метою збереження речових доказів, належні потерпілому ОСОБА_2 об`єкти нерухомості, а саме: нежитлову будівлю літ. «А»-490,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, відносно комплексу, місцезнаходження: АДРЕСА_2 в ДРР існує запис про обтяження № 51012299, вчинений на підставі тієї же ухвали Білоцерківського міськрайонного суду. Таким чином, відповідачем вживаються усі можливі дії для уникнення виконання рішення суду, тому, просив позовну заяву задовольнити.

27.02.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

27.02.2024 відповідач - ОСОБА_2 та приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Губенко Тетяна Анатоліївна подали до суду докази на виконання ухвали суду від 30.01.2024.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача, адвокат Васюк Микола Миколайович, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, відповіді на відзив та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, адвокат Чорний Олександр Васильович, в судовому засіданні заперечив проти позову, підтримав викладені у відзиві обставини та просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що 29.10.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір процентної грошової позики, на виконання якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 80000,00 доларів США, а ОСОБА_2 видав відповідну розписку. За умовами вказаного договору: п. 2.1 сума позики за договором становить 80000,00 доларів США; п. 2.2 щомісячний розмір процентів за договором складає 2% від розміру позики; п. 2.3 сплата процентів за договором здійснюється щомісячно у готівковій формі, не пізніше 29 числа місяця, наступного за місяцем, в якому такі проценти повинні бути нараховані; п.3.1 строк надання позики позичальнику становить 6 місяців; п.3.2 остаточною датою повернення позики є 29 квітня 2017 року.

07.12.2021 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у справі №357/9972/19, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму наданої позики та процентів в розмірі 86400,00 доларів США та пеню за прострочення повернення позики в розмірі 775 879,10 гривень, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 10217,50 грн та 07.06.2023 постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2023, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у справі №357/9972/19, залишено без змін та вирішено питання щодо розподілу судових витрат у розмірі 30958,28 грн (Т. 1 а.с. 28-42).

25.10.2019 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 у справі № 357/9972/19, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2020, було накладено арешт на нежитлову будівлю літ. «А» - 490,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (Т. 1 а.с. 43-49).

25.05.2020 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2020 у справі № 357/9972/19, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.09.2020, було накладено арешт на комплекс, нежитлові будівлі «А» - 1 390,3 кв.м, «Б» - 1 402,5 кв.м, «В» - 1 466,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , які належать на праві власності ОСОБА_2 (Т. 1 а.с. 50-57).

06.09.2022 ухвалою Київського апеляційного суду у справі № 357/9972/19 було призначено комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизу та зупинено провадження у справі №357/9972/19 до отримання висновку експерта. 30.01.2023 до Київського апеляційного суду надійшов висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та 02.02.2023 ухвалою Київського апеляційного суду поновлено провадження у справі 357/9972/19.

07.12.2023 постановою Верховного Суду рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2023 року залишено без змін.

25.05.2021 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/5934/20 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання договору процентної грошової позики недійсним задоволено та визнано недійним договір процентної грошової позики від 29.10.2016, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак, постановою Київського апеляційного суду від 11.08.2021 у справі № 357/5934/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання договору процентної грошової позики недійсним - відмовлено (Т. 1 а.с. 58-61).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що 11.10.2023 на виконання рішення суду від 07.12.2021 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист у справі № 357/9972/19 та 27.10.2023 постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвиненко Олексієм Вікторовичем відкрито виконавче провадження НОМЕР_7, 27.10.2023 постановою приватного виконавця у межах виконавчого провадження НОМЕР_7 стягнуто з боржника основну винагороду, 27.10.2023 постановою приватного виконавця у межах виконавчого провадження НОМЕР_7 накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , 27.10.2023 постановою приватного виконавця у межах виконавчого провадження НОМЕР_7 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, 27.10.2023 отримано відповідь на запит з МВС України, що за боржником ОСОБА_2 не зареєстровані транспортні засоби, 30.10.2023 постановою приватного виконавця об`єднано виконавчі провадження НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9 у зведене виконавче провадження НОМЕР_4 (Т. 1 а.с. 75-87).

Також, встановлено, що 10.03.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування нежитлового приміщення, загальною площею 70,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений 10.03.2023 приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Губенко Тетяною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №404(Т. 1 а.с. 66-69, Т. 2 а.с. 35-37, 39-40), відповідно до умов якого дарувальник передає (дарує) майно у власність обдарованого безоплатно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 70,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 (один).

Вищезазначене підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності (Т. 1 а.с. 70-74) та не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) вказувала, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) від 04 вересня 2018 року вказано, що «ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)».

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Дарунком можуть бути нерухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також рухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01 червня 2016 у справі № 920/1771/14, від 30 листопада 2016 року у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце».

Отже, у справах про оспорювання договору за позовом особи, яка не є його стороною, спершу потрібно встановити, яким чином договір порушує (зачіпає) її права та законні інтереси.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі№ 905/1227/17.

За пунктом 6 статті 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

У постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17 зроблено висновок про те, що вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

У разі оспорення правочину заінтересованою особою потрібним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав. Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам) (постанова Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

У постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 754/5841/17 вказано, що приватно -правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 757/33392/16, у якій зазначено, що правочином, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним правочином), може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявні зобов`язання, які виникли за договором позики від 29 жовтня 2016 року.

Факт дійсності зазначеного боргового зобов`язання, його розмір та невиконання ОСОБА_2 підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2021 у справі №357/9972/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2023, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми наданої позики та процентів в розмірі 86400,00 доларів США та пеню за прострочення повернення позики в розмірі 775 879,10 гривень, судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 10217,50 грн та 30958,28 грн.

Позивач - ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу задоволення позовних вимог, посилається на фраудаторність договору дарування нежитлового приміщення, зазначаючи, що після отримання Київським апеляційним судом висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з метою, недопущення реалізації майна на яке станом на момент розгляду справи № 357/9972/19 не було накладено арешт, 10.03.2023 ОСОБА_2 свідомо відчужив нерухоме майно на користь свого сина з метою ухилення від виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2021, при цьому у відповідача ОСОБА_2 відсутні кошти на рахунках та відсутні транспортні засоби, а загальна вартість майна на яке накладено арешт ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області становить 569389,07 грн. У межах виконавчого провадження НОМЕР_7 з ОСОБА_2 стягується сума наданої позики та процентів у розмірі 86 400,00 доларів США, пеня за прострочення і повернення позики в розмірі 775 879,10 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 217,50 гри., а також основна винагорода приватного виконавця у розмірі 394040,51 грн., а відтак сума яка стягується з ОСОБА_2 є значно більшою ніж вартість майна на яке накладено арешт.

Однак, суд критично оцінює зазначені твердження позивача виходячи з наступного.

У правових висновках, викладених Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17 та від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, зазначено, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

У постанові від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18 Верховний Суд зазначив, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому, усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц також зроблено наступні висновки, що цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Критеріями, які Верховний Суд називає для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 754/2450/18.

Крім того, для встановлення фраудаторності правочину основною обставиною, що підлягає доведенню позивачем та встановленню судом, є те, що внаслідок вчинення оспорюваного правочину боржник перестає бути платоспроможним.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №370/2489/20, зроблено висновок про те, що за умови встановлення факту наявності у боржника іншого майна, за рахунок якого кредитор не позбавлений можливості задовольнити свої вимоги, не можна стверджувати, що його права порушені укладенням угод про відчуження майна, що не матимуть наслідком неплатоспроможність боржника.

Разом з тим, позивачем не доведено, що оспорюваний договір дарування вчинений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином та вказаним договором порушено права позивача.

Як було зазначено вище у рішенні, 10.03.2023 ОСОБА_2 було укладено договір дарування нежитлового приміщення зі своїм сином ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Губенко Тетяною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №404, згідно якого дарувальник передав (подарував) майно у власність обдарованого безоплатно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 70,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 (один).

Відповідач - ОСОБА_2 , заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що у нього наявне інше нерухоме майно, вартість якого становить: вартість нежитлової будівлі, загальною площею 490,40 м. кв., за адресою АДРЕСА_1 становить 3 290 000 грн, вартість комплексу нежитлових будівель, загальною площею будівлі літ. А - 1390,30 м.кв., будівлі літ. Б - 1402,50 м. кв. та будівлі літ. В - 1466,90 м. кв., за адресою АДРЕСА_2 становить 19 628 700,00 грн. Загальна вартість наявного у відповідача майна становить 22 918 700,00 грн, його заборгованість перед позивачем становить 86 400 доларів США даної позики, 775 879 гривень 10 копійок пені та 10 217 гривень 50 копійок судового збору, що станом на момент подачі відзивустановить 4 155 696,60 грн. Отже, загальна вартість наявного у нього нерухомого майна перевищує розмір заборгованості більше ніж у 5 разів.

Суд, враховує дані твердження відповідача частково, виходячи з наступного.

Так, з листа-відповіді № 01-29/4823 від 08.11.2023 приватного виконавця Літвиненка О.В. на адвокатський запит представника позивача №685 від 07.11.2023 про надання інформації (Т. 1 а.с. 88-92), вбачається, що на примусовому виконанні приватного виконавця перебуває ЗВП НОМЕР_4, до складу якого входить три виконавчі провадження НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, відкриті на підставі виконавчих листі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/9972/19 від 11.10.2023 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на суму 86400, доларів США, що еквівалентно у гривні 3940405,08 грн та на суму 42778,28 грн. По зведеному ВП НОМЕР_4, приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця та мінімальних витрат, постанови про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, які направлені до банків на виконання, постанови про звернення стягнення на майно боржника, направлено платіжні вимоги до банків на отримання інформації про залишок коштів на рахунках боржника, направлено запити до ПФУ, ДПІ та МВС на отримання інформації про місце роботи боржника, наявність автотранспортних засобів. Загальна сума заборгованості по ЗВП НОМЕР_10 гривнях складає 3 983 183,36 грн. На дату направлення відповіді, грошові кошти з боржника по ЗВП НОМЕР_5 не стягувались, у зв`язку із відсутністю грошових коштів на рахунках боржника. Арешт накладався на все рухоме та нерухоме майно боржника ( ОСОБА_2 ), про що внесено інформацію у відповідні реєстри. Оцінка майна боржника станом на дату надання відповіді не проводилась. Надати інформацію про вартість майна згідно оцінки не має можливості через її відсутність.

З листа-відповіді № 01-29/162 від 08.01.2024 приватного виконавця Літвиненка О.В. на адвокатський запит представника позивача №731 від 04.01.2024 про надання інформації (Т. 2 а.с. 17-24), вбачається, що 16.11.2023 приватним виконавцем прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої, описано наступне майно: нежитлова будівля, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , та комплекс, місцезнаходження: АДРЕСА_2 . 24.11.2023 на адресу приватного виконавця надійшла відповідь ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області №8-10-0.222-11112/2-23 від 22.11.2023 р. в якій зазначено, що боржнику ОСОБА_2 належать наступні земельні ділянки: кадастровий номер:03:024:0001, місцезнаходження: Сквирський р-н, Дулицька сільська рада, площа-12,9002 га, цільове призначення: для іншого сільськогосподарського призначення та кадастровий номер: :01:018:0018, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , площа 0,5053 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 06.12.2023 приватним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника відповідно до якої, описано вищезгадані земельні ділянки. 18.12.2023 приватним виконавцем прийнято постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадження, відповідно до якої, для визначення ринкової вартості нежитлової будівлі та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , призначено суб`єкта оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_6 . Оцінка нерухомого майна , а саме комплексу, місцезнаходження: АДРЕСА_2 та земельної ділянки: кадастровий номер :03:024:0001, місцезнаходження: Сквирський р-н, Дулицька сільська рада, площа 12,9002 га, цільове призначення: для іншого сільськогосподарського призначення не проводилась, оскільки необхідно з`ясувати чи знаходиться комплекс на даній земельній ділянці, чи ці різні об`єкти нерухомості, для чого були направлені запити у відповідні органи місцевого самоврядування. 23.12.2023 приватним виконавцем від суб`єкта оціночної діяльності отримано звіти про оцінку майна, відповідно до яких ринкова вартість нежитлової будівлі та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 складає 668 150,00 грн. Однак дане майно не було передано на реалізацію на ДП «СЕТАМ», оскільки відповідно до Інформації з ДРРП в даному реєстрі наявний запис про реєстрацію обтяження №51012046 вчинений державним реєстратором Білоцерківської районної державної адміністрації Нужда Назаром Івановичем, на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 14.06.2023 у справі № 357/7029/23: зміст, характеристика обтяження: накласти арешт, з метою збереження речових доказів, належні потерпілому ОСОБА_2 об`єкти нерухомості, а саме: нежитлову будівлю літ. «А» - 490,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, відносно комплексу, місцезнаходження: АДРЕСА_2 в ДРР існує запис про обтяження №51012299, вчинений на підставі тієї же ухвали Білоцерківського міськрайонного суду.

Згідно звіту про оцінку нежитлової будівлі, будівля літ. А - 490,40 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 від 14.04.2023, виконаний на замовлення ОСОБА_5 (Т. 1 а.с. 192-219), ринкова вартість вказаної будівлі становить 3 287640,00 грн.

Згідно стислого звіту про орієнтовану вартість об`єкта оцінки, нежитлова будівля, загальною площею 490,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 12.01.2024, виконаний на замовлення ОСОБА_2 (Т. 1 а.с. 220-232) ринкова вартість вказаної будівлі становить 3 290 000,00 грн.

Згідно звіту про оцінку комплексу нежитлових будівель, будівля літ. А - 1 390,30 м.кв., будівля літ. Б - 1402,50 м.кв., будівля літ. В - 1 466,90 м.кв., за адресою: АДРЕСА_2 від 14.04.2023, виконаний на замовлення ОСОБА_5 (Т. 1 а.с. 234-271), ринкова вартість вказаного комплексу нежитлових будівель становить 19 628 700,00 грн.

Позивач, заперечуючи проти вказаних звітів, зазначає, що вищевказані звіти не містять відомостей про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, звітпро оцінку нежитлової будівлі, будівля літ. А - 490,40 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 від14.04.2023 та звіт про оцінку комплексу нежитлових будівель, будівля літ. А - 1 390,30 м.кв„ будівля літ. Б - 1 402,50 м.кв., будівля літ. В - 1 466,90 м.кв., за адресою:: АДРЕСА_2 від 14.04.2023, виконані на замовлення ОСОБА_5 , метою даних звітів є визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для цілей судового збору, звіт містить заяву оцінювача відповідно до якої оцінювач не несе ніякої відповідальності за наслідки, які можуть виникнути в результаті використання даного звіту з метою, відмінною від зазначеної в договорі на проведення оцінки, а стислий звіт про орієнтовану вартість об`єкта оцінки, нежитлової будівлі, загальною площею 490,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 12.01.2024 не відповідає вимогам законодавства України (ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).Крім того, у матеріалах виконавчого провадження НОМЕР_7 міститься висновок ФОП ОСОБА_6 про вартість майна від 21.12.2023, відповідно до якого вартість нежитлової будівлі літ. А, загальною площею 490,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , разом із земельною ділянкою становить 668 150,00 грн.

Однак, суд частково критично оцінює зазначені твердження позивача, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1-3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Водночас, позивач, будь-яких клопотань про призначення судової оціночної експертизи до суду не подав, будь-яких інших доказів, які б спростували, зокрема, звіт про оцінку комплексу нежитлових будівель, будівля літ. А - 1 390,30 м. кв„ будівля літ. Б - 1 402,50 м. кв., будівля літ. В - 1 466,90 м. кв., за адресою: АДРЕСА_2 від 14.04.2023, також не надав.

Також, суд враховує, що вказані звіти ніяким чином не спростовують наявність у відповідача іншого нерухомого майна, за рахунок якого він може задовольнити вимоги позивача щодо стягнення боргу за договором позики, та ту обставину що він у разі відчуження нежитлової будівлі перестав бути платоспроможним.

Отже, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що після відчуження майна у боржника - ОСОБА_2 наявне інше нерухоме майно (нежитлова будівля, літ. А - 490,40 м. кв., за адресою: АДРЕСА_1 , комплекс нежитлових будівель, будівля літ. А - 1 390,30 м.кв будівля літ. Б - 1 402,50 м.кв., будівля літ. В - 1 466,90 м.кв., за адресою:: АДРЕСА_2 , земельні ділянки: кадастровий номер:03:024:0001, місцезнаходження: Сквирський р-н, Дулицька сільська рада, площа-12,9002 га, цільове призначення: для іншого сільськогосподарського призначення та кадастровий номер: :01:018:0018, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , площа 0,5053 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором, на яке крім іншого накладено арешт ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в межах розгляду справи №357/9972/19.

Тому, суд враховує, що матеріали справи містять докази наявності у ОСОБА_2 іншого нерухомого майна, за рахунок якого він може погасити борг перед позивачем.

Водночас, позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами обставини щодо кваліфікації вказаного договору дарування нежитлового приміщення як фраудаторного, оскільки після відчуження майна боржник не перестав бути платоспроможним по відношенню до кредитора.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Тому, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, заходи забезпечення позову, обрані ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2023 року, у справі № 357/14926/23, провадження № 2-з/357/198/23, підлягають скасуванню.

Керуючись ст. 11, 15, 16, 203, 215, 216 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76 - 82, 141, 158, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_6 ), про визнання недійсним договору дарування, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, обрані ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2023 року, у справі № 357/14926/23, провадження № 2-з/357/198/23, шляхом зняття арешту з нерухомого майна: нежитлового приміщення №1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103, власником якого є ОСОБА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.04.2024, з урахуванням ч.3 ст. 124, ч.6 ст. 259 ЦПК України.

Суддя О. В. Бондаренко