Справа № 646/2100/23
№ провадження 2/646/397/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.24 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Барабанової В.В.

за участю секретаря судового засідання Ільченко В.В.,

представника позивача - адвоката Бережного Г.В.,

представника відповідача - адвоката Майбороди С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові, у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Бережного Геннадія Васильовича до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

-

встановив:

22.05.2023 до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява представника ОСОБА_1 - адвоката Бережного Геннадія Васильовича до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.10.2022 сталася ДТП за участю автомобіля Позивача - «SKODA OCTAVIA» з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням сина Позивача - ОСОБА_3 (посвідчення водія - НОМЕР_2 ) та автомобіля Відповідача - NISSAN NV 200 д.н.з. НОМЕР_3 .

Під час ДТП було пошкоджено автомобіль позивача - «SKODA OCTAVIA» д.н.з. НОМЕР_1 , чим позивачу було спричинено матеріальну та моральну шкоду.

15.12.2022 відповідно постанови Ленінського районного суду м. Полтави у справі №553/6288/22, ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні ДТП від 25.10.2022 о 13 год. 10 хв. на перехресті майдану Небесної Сотні та вул. Ш. Руставелі, чим завдав матеріальних збитків власнику транспортного засобу марки «SKODA OCTAVIA» д.н.з. НОМЕР_1 .

Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №223849 від 25.10.2022, водій ОСОБА_2 25.10.2022 о 13 год. 10 хв. на перехресті майдану Небесної Сотні та вул. Ш. Руставелі, керуючи транспортним засобом NISSAN NV 200 д.н.з. НОМЕР_3 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Надати дорогу» та здійснив зіткнення з транспортним засобом SKODA OCTAVIA д.н.з. НОМЕР_1 , після чого зіткнувся з транспортним засобом RENAULT ESPACE д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Тим самим, водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 8.а «б», 16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП...».

Факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.10.2022 о 13 год. 10 хв. на перехресті майдану Небесної Сотні та вул. Ш. Руставелі, за участю автомобіля відповідача NISSAN NV 200 д.н.з. НОМЕР_3 та автомобіля позивача SKODA OCTAVIA д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням його сина; факт участі у даному ДТП даних автомобілів позивача та відповідача доказуванню не підлягають, оскільки це встановлено постановою Ленінського районного суду м. Полтави у справі №553/6288/22, копія якої додається.

Згідно експертної оцінки, вартість матеріальної шкоди заподіяної особі, що володіє автомобілем SKODA OCTAVIA д.н.з. НОМЕР_1 , становить 210595 (двісті десять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 64 коп.

Дані експертної оцінки необхідних ремонтних робіт та замінених деталей повністю збігаються із даними схеми місця ДТП від 25.10.2022 в частині опису отримання автомобілем Позивача механічних пошкоджень у ДТП.

Винуватцем у цьому ДТП визнано відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» (Місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8; Страховик позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 05.10.2022 та призупинив свою діяльність; Код ; тел.:; Ел. пошта: ) згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №209880129.

У зв`язку з тим, що АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» (Код ) призупинило свою діяльність, а у відповіді МТСБУ від 29.03.2023 року №3-01б/10370, копія якої наявна в матеріалах справи: МТСБУ не відшкодовує витрати в разі призупинення діяльності, а лише виключно під час ліквідації або/та банкрутства страхової організації.

ДТП, яка сталась 25.10.2022 за участю позивача - «SKODA OCTAVIA» з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням сина позивача - ОСОБА_3 (посвідчення водія - НОМЕР_2 ) та автомобіля Відповідача - NISSAN NV 200 д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок дій яких позивачу нанесена матеріальна шкода, є доведеною, а тому, керуючись вимогами ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Також, позивач зазначає, що внаслідок вказаних протиправних дій з боку відповідача, позивач зазнав моральної шкоди, що виразилася у стражданнях, переживаннях, відчутті фізичного болю, розпачу, відчаю, погіршенні самопочуття, позивач вимушений був звернутися до адвоката, а потім до суду за захистом своїх прав та інтересів. Моральну шкоду позивач оцінює у 100 000,00 грн., оскільки через невизнання вини у справі про ДТП відповідачем, затягуванням розгляду справи у судах, він не міг стягнути грошові кошти на ремонт автомобіля та як наслідок сталий образ життя позивача вже багато місяців порушений.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП 25.10.2022, що трапилась за участі автомобіля позивача - «SKODA OCTAVIA» з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням сина Позивача - ОСОБА_3 (посвідчення водія - НОМЕР_2 ) та автомобіля відповідача - NISSAN NV 200 д.н.з. НОМЕР_3 у розмірі 210595 (двісті десять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 64 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди завданої внаслідок ДТП 25.10.2022 у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 (сорок тисяч) грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат на проведення експертизи ТЗ у розмірі 3397 (три тисячі триста дев`яносто сім) грн. 86 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.

Крім того, ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

26.06.2023 від представника третьої особи Моторно (транспортне) страхового бюро України, ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення, в яких представник посилається на наступне.

В дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 25.10.2022 за участю транспортного засобу «Шкода», державний номер НОМЕР_5 та транспортного засобу «Ніссан», державний номер НОМЕР_6 має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді. Відповідно до складеного звіту № 25207 від 17.11.2022 розмір нанесеної шкоди становить: ринкова вартість транспортного засобу «Шкода», реєстраційний № НОМЕР_5 на момент настання страхового випадку - 210 595,64 грн; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Шкода», реєстраційний № НОМЕР_5 - 374 863,66 грн.

Спеціальною нормою Закону України № 1961-1V, що регулює порядок та розмір відшкодування шкоди страховою компанією (МТСБУ) у разі перевищення розміру вартості відновлювального ремонту ринкової вартості пошкодженого ТЗ є ст. 30 ЗУ №1961-IV.

На підставі звіту було встановлено, що вартість відновлювального ремонту

пошкодженого транспортного засобу «Шкода», реєстраційний № НОМЕР_5 складає

374 863,66 грн., а ринкова вартість транспортного засобу Шкода», реєстраційний №

НОМЕР_5 до ДТП становить 210 595,64 грн., то керуючись ст. 30 Закону України № 1961-

IV для визначення розміру регламентної виплати потрібно визначити утилізаційну вартість транспортного засобу «Шкода», реєстраційний № НОМЕР_5 після дорожньо-транспортної пригоди. Водночас позивачем заявлено позовні вимоги у розмірі вартості

відновлювального ремонту, що є більшою сумою за ринкову вартість

транспортного засобу. Таким чином в предмет доказування по даному спору, що виник між позивачем та відповідачем, входить визначення розміру страхового відшкодування у порядку передбаченому ст. 30 Закону України № 1961-ІУ чого не було зроблено позивачем, а отже даний позов є необґрунтованим.

Крім того, представником зазначається, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Мега-Гарант» за полісом ЕР209880129.

Таким чином, у деліктному зобов`язані зобов`язуючими суб`єктами, яке виникло внаслідок ДТП є винна особа (безпосередній заподіювач шкоди) та його страхова компанія - Акціонерне товаристві «Страхова компанія «Мега-Гарант» у межах ліміту відповідальності 160 000,00 грн. за вирахуванням франшизи передбаченою полісом у розмірі 1 500,00 грн.

Отже, саме страховик взяв на себе зобов`язання відшкодувати нанесену шкоду у разі звернення потерпілої особи до страховика винуватця ДТП за вирахуванням франшизи.

Відповідно до розширеного витягу з полісу ЕР201487047 - МТСБУ не встановлено звернень потерпілої особи до страховика винуватця ДТП, що вказує на неналежність способу захисту при зверненні безпосередньо до винуватця ДТП.

Такий висновок також викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Оскільки, саме страховик взяв на себе зобов`язання відшкодувати нанесену шкоду, то саме він є належний Відповідачем по справі, а не винуватець ДТП. Винуватець несе відповідальність у розмірі франшизи передбаченої полісом за нанесену матеріальну шкоду

Щодо моральної шкоди, то МТСБУ покладається на розсуд суду.

17.07.2023 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Майбороди С.С. надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву представник посилався на такі заперечення.

Так, в обґрунтування позову позивач зазначає, що 25.10.2022 сталася ДТП за участю автомобіля позивача - «SKODA OCTAVIA» р.н. НОМЕР_5 під керуванням його сина та автомобіля Відповідача NISSAN NV 200 НОМЕР_7 .

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 15.12.2022 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП (даний факт не оспорюється позивачем).

В наслідок ДТП автомобіль «SKODA OCTAVIA» р.н. НОМЕР_5 отримав механічні пошкодження, позивач зазнав матеріальних збитків, які згідно висновку експерта №25207 від 17.11.2022 приймається у розмірі ринкової вартості даного транспортного засобу та становлять 210595,64 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП згідно поліса №209880129 від 05.07.2022 була застрахована в АТ «СК «Мегагарант», відносно якого на даний час прийнято рішення щодо припинення юридичної особи шляхом ліквідації. Тому на звернення позивача до МТСБУ була отримана відповідь про відсутність на даний час у даного Бюро підстав для відшкодування шкоди, завданої ДТП, до завершення процедури ліквідації страховика, визнання його банкрутом.

Своєю постановою від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 Велика палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України щодо абсолютності права потерпілого в ДТП на відшкодування шкоди її заподіювачем, визначивши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених законом випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Відповідальність за заподіяну потерпілому моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням і полягає у його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.

При цьому Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Враховуючи, що припинення діяльності АТ «СК «Мегагарант» не звільняє дане товариство від відповідальності за своїми зобов`язаннями, то саме ця страхова компанія повинна відповідати за спричинення мною матеріальної шкоди в зазначеній ДТП в рамках страхового ліміту, який становить 160000 грн.

Відповідно до абз.2 ч.12.1 ст.12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Тобто за винятком франшизи, яка становила 1500 грн., страхова компанія повинна відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду в розмірі 158500 грн., а відповідач ОСОБА_2 - в розмірі 52095,64 грн.

Відповідно до абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Проте жодними доказами вищевказані аргументації та саме такий розмір моральної шкоди, як заявлено в позові, не підтверджено.

Тому оцінка даної шкоди в 100 000,00 грн. є явно завищеною.

Крім того, відповідно до ст.26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка має назву «Відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Застосовуючи аналогію, представник відповідача вважає, що ОСОБА_2 має компенсувати позивачеві саме 5% від суми, яку повинен відшкодувати за спричинену майнову шкоду (52095,64 грн.), тобто 2604,78 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу представник відповідача вказує, що в додатках до позову договорі про надання правової допомоги від 30.10.2022 порядок обчислення гонорару, його розмір не встановлені. Визначення вказаних параметрів додатковою угодою також не передбачено. Справи даної категорії є масовими, з усталеною судовою практикою та не відносяться до категорії складних.

До позову в якості додатка надано акт виконаних робіт, в якому консультація вартує 2-3 тисячі гривень. Таких консультацій зазначено шість. Виникає питання - навіщо їх стільки в цій справі, якщо весь можливий алгоритм дій можна передбачити в одній. Також є незрозумілим вид юридичної послуги «підготовка документів, організація проведення експертизи», адже для цього необхідно лише одне - відвідати експертну установу та надати заяву про проведення експертного дослідження. Яка правнича допомога в даному випадку надається адвокатом, та ще й вартує 4000 грн.? Крім того, зазначений в п.4 цього акту «Виїзд до м. Полтава з метою з`ясування про стан розгляду справи за фактом ДТП, подача адвокатського запиту з урахуванням транспортних витрат на паливо», який оцінено в 10000 грн., також не є видом юридичної діяльності. Ці дії можна було (а скоріш за все так і відбувалось) виконати шляхом телефонного зв`язку, надіслання поштової кореспонденції, або навіть не виходячи з робочого кабінету за допомогою електронної пошти. До того ж витрати на паливо відповідно до ст.133 ЦПК України не входять до судових витрат. І останнє: в п.9 Акту зазначено - «Підготовка та подання до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2 , підготовка заяв, виготовлення копій цивільного позову» 12000 грн. але до чого тут Орджонікідзевський районний суд м. Харкова?

Таким чином в даному випадку обґрунтований та реальний розмір витрат на правничу допомогу, враховуючи нескладність справи, фінансовий стан клієнта, який є пенсіонером, та інші обставини має становити максимум 15 000 грн. Саме цей розмір даного виду витрат і визнається відповідачем ОСОБА_2 .

Враховуючи, що розмір матеріальної шкоди, яку повинен відшкодувати ОСОБА_2 становить 1/4 розміру від заявленого, розмір судових витрат, які підлягають стягненню з нього, має бути наступним: за проведення експертизи 3397,86 грн./4=849,46 грн.; на правничу допомогу 15000 грн./4=3750 грн.

У зв`язку з викладеним, представник відповідача просить задовольнити позов частково, а саме: матеріальну шкоду - в розмірі 52095,64 грн.; моральну шкоду - в розмірі 2604,78 грн.; судові витрати - 4599,46 грн.

30.08.2023 представник позивача звернувся з відповіддю на відзив на позовну заяву, в якому виклав заперечення проти відзиву, зазначаючи наступне.

Так в матеріалах справи є відповідь Моторного (транспортного) страхового бюро, що страховик відповідача не в базі МТСБУ через порушення та виплати регламентські за його зобов`язанням можливі тільки після вступу в силу рішення суду щодо його банкрутства або ліквідації.

Проте на даний момент йде процедура ліквідації страховика відповідача та всі зобов`язання страховика не виконуються, а МТСБУ не може в такому випадку здійснити виплату відповідно чинному законодавства.

Відповідно до постанови ВП ВС від 29.06.2022 у справі №477/874/19 « Відповідно до ст. 541, 543, ч. 1 ст. 544, ч. 1 ст. 1190 ЦК України у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників, наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування шкоди одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці.» В даній справі у відповідача виникає право регресного позову до страховика або третьої особи у цій справі, у разі якщо судом буде визнано банкрутство або ліквідацію страховика.

Також представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, в зазначеному в позовній заяві розмірі.

Щодо витрат на правничу допомогу представник позивача вказує, що сторона відповідача у відзиві розписує детальний опис виконаних робіт адвокатом позивача із свого суб`єктивного оцінювання та намагається довести без належних та допустимих доказів, що щось з виконаних робіт, на думку сторони відповідача, можна було зробити по іншому чи скоротити, чи не відвідувати місця для повного та всебічного надання правничої допомоги позивачу ці аргументи виключно суб`єктивні думки сторони відповідача та не можуть бути розглянуті судом через їх безпідставність.

У зв`язку з викладеним, представник позивача просить не брати до уваги обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

29.08.2023 представник позивача звернувся із запереченням, в якому зазначає, що пояснення, міркування та аргументи, наведені у відповіді на відзив, стороною відповідача не визнаються через хибне трактування сторонню позивачі норм чинного законодавства та практики Верховного Суду. Позиція сторони відповідача була чітко сформульована у відзиві, зокрема з щодо належності відповідача за спричинення матеріальної шкоди. Однак позивач наполегливо не бажає сприйняти тезу, що припинення діяльності АТ «СК «Мегагарант» не звільняє дане товариство від відповідальності за своїми зобов`язаннями, і що саме ця страхова компанія повинна відповідати за спричинення - ОСОБА_2 матеріальної шкоди в ДТП в рамках страхового ліміту, який становить 160000 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.08.2023 закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 - адвоката Бережного Геннадія Васильовича до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок ДТП та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги частково, відповідно до позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася своєчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в уточненій позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Як вбачається з частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 2 ЦПК України, передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 25.10.2022 о 13 год. 10 хв. в м. Харкові на перехресті майдану Небесної Сотні та вул. Ш. Руставелі, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача - «SKODA OCTAVIA» з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням сина Позивача - ОСОБА_3 (посвідчення водія - НОМЕР_2 ) та автомобіля Відповідача - NISSAN NV 200 д.н.з. НОМЕР_3 .

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави у справі від 15 грудня 2022 року (справа № 553/6288/22, н/п № 3/553/3403/2022) провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно викладу обставин ДТП в мотивувальній частині постанови стосовно ОСОБА_2 зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №223849 від 25.10.2022, водій ОСОБА_2 25.10.2022 о 13 год. 10 хв. на перехресті майдану Небесної Сотні та вул. Ш. Руставелі, керуючи транспортним засобом NISSAN NV 200 д.н.з. НОМЕР_3 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Надати дорогу» та здійснив зіткнення з транспортним засобом SKODA OCTAVIA д.н.з. НОМЕР_1 після чого зіткнувся з транспортним засобом RENAULT ESPACE, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Тим самим, водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 8.а «б», 16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 є володільцем автомобіля SKODA OCTAVIA д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до полісу №209880129 транспортний засіб NISSAN NV 200 д.н.з. НОМЕР_3 застраховано в АТ «СК» МЕГА-ГАРАНТ».

Відповідно до висновку експерта №25207 від 17.11.2022, згідно експертної оцінки, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля SKODA OCTAVIA д.н.з. НОМЕР_1 , приймається у розмірі його ринкової вартості на момент ДТП, яке мало місце 25.10.2022 та становить 210595 (двісті десять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 64 коп. При цьому, в його мотивувальній частині експерт зазначає, що оскільки вартість відновлювального ремонту (Свр = 374 863,66 грн.) перевищує ринкову вартість автомобіля (С = 210 595,64 грн.), то згідно п. 8.2 із (2) вартість матеріального збитку, спричиненого власнику ТЗ, приймається у розмірі ринкової вартості ТЗ на момент ДТП.

Положення статей 33, 37 Закону № 1961-IV передбачає дії учасників ДТП та страховика у випадку настання ДТП. При цьому положення цих норм закону виходять з того, що сторони правовідносин діють добросовісно, а невиконання обов`язків, передбачених цими нормами, має наслідком відмову в захисті права на відшкодування (підпункти 37.1.1, 37.1.2, 37.1.3, 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).

Відповідно до п.6 статті 3 ЦК України, визначено, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій.

З формулювання статті 11 ЦК України можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 цього Кодексу.

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного.

Тим самим закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин, і недотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема права на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи, взагалі та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Аналогічні положення закріплені також п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України.

Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія, з вини якої трапилась дорожньо-транспортна пригода, транспортний засіб NISSAN NV 200 д.н.з. НОМЕР_3 , була застрахована в АТ «СК» МЕГА-ГАРАНТ» (поліс №209880129), з розміром відповідальності 160000 грн. за шкоду, заподіяну майну та 320 000,00 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, розмір франшизи 1 500,00 грн.

Правовідносини страховика та МТСБУ врегульовано розділом IV Закону № 1961-IV та Ліцензійними умовами провадження страхової діяльності, затвердженими розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 40 від 28 серпня 2003 року (далі Ліцензійні умови).

Статтею 39 Закону № 1961-IV передбачено, що моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною другою статті 39 Закону №1961-ІМ, визначено, що за положеннями цієї норми МТСБУ є самоврядною організацією її засновників (членів) та гарантом відшкодування шкоди, яка має завдання щодо: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування «Зелена картка» та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн членів цієї системи; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів резидентів у разі їх виїзду за межі України; співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються уповноваженим органом; надання страховикам інформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників.

Положеннями статті 1 Закону № 85/96-ВР, встановлено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до Закону № 1961-IV передбачено, що організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першої статті 41 Закону № 1961-IV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктами 20.2, 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

При цьому згідно з пунктом 7 статті 51 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування.

Відтак, обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи.

Таким чином, МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому немає значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства.

Одночасно у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обов`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат.

Відтак відповідно до зазначеного Закону з моменту визнання судом страховика банкрутом та введення ліквідаційної процедури передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб.

Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року в справі № 201/16373/16-ц (Провадження № 14-27цс21).

З огляду на викладене, суд приймає до уваги доводи представника МТСБУ викладені у поясненнях на позовну заяву, в яких останній посилається на ту обставину, що початок ліквідації АТ «СК» МЕГА-ГАРАНТ» не звільняє страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, страховик є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16).

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП, застрахована відповідно до полісу №209880129в АТ «СК» МЕГА-ГАРАНТ»,позивач ОСОБА_1 є володільцем автомобіля SKODA OCTAVIA д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

З врахування того, що АТ «СК «Мегагарант» повинна відповідати за спричинення матеріальної шкоди в зазначеній ДТП в рамках страхового ліміту, який становить 160000 грн., за винятком франшизи, що становить 1500,00 грн., з відповідача підлягає стягненню різниця між оціненою вартістю пошкодженого майна та суми страхового відшкодування.

Відповідно до абз.2 ч.12.1 ст.12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, за винятком франшизи, яка становила 1500 грн., страхова компанія повинна відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду в розмірі 158500 грн., а відповідач ОСОБА_2 - в розмірі 52095,64 грн.

Вказана позиція викладена відповідачем також визнається саме в зазначеній сумі.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 цього Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

На підставі викладеного, розмір франшизи в сумі 1 500 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно матеріалів справи, на вимогу сторони позивача була проведена експертиза №25207 від 17.11.2022, якою визначалась вартість пошкодженого майна, а саме транспортного засобу, що належить на праві власності позивачу. Вартість проведення експертизи становить 3 397,86 грн.

Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, у випадку, якщо сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.106ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Отже, висновок експертизи може бути відповідним доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною (зокрема як додаток до позовної заяви), тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися судом виключно як письмовий доказ, що підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці на підставі ст.ст. 76, 77, 95, 106 ЦПК України. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, враховуючи характер матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про призначення проведення судової експертизи на підставіст.103 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не порушували питання про сумнівність висновку експерта, наданого позивачем, з приводу невірного розрахунку суми відновлювального ремонту ТЗ у цій справі.

Враховуючи ці обставини, суд вважає, що наданий позивачем висновок експерта є належним письмовим доказом, який підтверджує вартість відновлювального ремонту. Аналогічний висновок з цього питання викладений у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №638/16054/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі №227/1524/16-ц, від 17.12.2019 № 210/5206/16-ц.

З урахуванням викладеного та наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на проведення експертизи в сумі 849,47 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач зазнав ушкодження здоров`я, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок страховика «на підставі ст. 1167 ЦК України та ст. 26.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи викладене суд, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди з відповідача з огляду на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., оцінені ним суб`єктивно і є дещо завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідне задовольнити їх частково у розмірі 10000 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди, від якої вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за цією вимогою на користь відповідача суму у розмірі 2 500, 00 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд при ухваленні додаткового рішення враховує правову позицію, висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню в розмірі 15 000, 00 гривень, та стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог у розмірі 3 750,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю.

Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн. та 3 539,93 грн., що в загальній сумі становить 4 076,73, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з урахування часткового задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 1 019,18 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 141, 200, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 293-294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов представника ОСОБА_1 - адвоката Бережного Геннадія Васильовича до ОСОБА_2 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану ДТП 25.10.2022, що трапилась за участі автомобіля позивача - «SKODA OCTAVIA» з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням автомобіля відповідача - NISSAN NV 200 д.н.з. НОМЕР_3 у розмірі 52 095 (п`ятдесят дві тисячі дев`яносто п`ять) грн. 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, 25.10.2022 у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот)грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на проведення експертизи транспортного засобу у розмірі 849 (вісімсот сорок дев`ять) грн. 47коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1 019 (одна тисяча дев`ятнадцять) грн. 18 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

представник позивача: адвокат Бережний Геннадій Васильович, адреса: АДРЕСА_2 , свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №932 від 15.04.2011;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_9 ;

представник відповідача: адвокат Майборода Сергій Сергійович, адреса: АДРЕСА_4 , свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №1772 від 29.08.2012;

третя особа:Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження за адресою: м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, .

Суддя: В.В. Барабанова