ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8055/22 Номер провадження 22-ц/814/749/24Головуючий у 1-й інстанції Саркісян О.А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

імена (найменування) сторін:

позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго"

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 березня 2023 року,

по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 22675,45 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі покладені на них законодавством зобов?язання з оплати комунальних послуг належним чином не виконували, внаслідок чого за період з 01.06.2020 року по 01.12.2021 рік утворилась заборгованість в розмірі 20624,94 грн. У порядку ст. 625 ЦК України у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 21.07.2020 року по 01.02.2022 рік нараховано індекс інфляції в сумі 1542,90 грн., 3 % річних в сумі 507,61 грн.

Загальна сума заборгованості становить 22675,45 грн., яку відповідачі в добровільному порядку не сплачують, що і стало підставою звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 березня 2023 року позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.06.2020 по 01.12.2021 в розмірі 20 624 грн. 94 коп., індекс інфляції в сумі 1542 грн. 90 коп., 3% річних в сумі 507,61 грн., а всього сума заборгованості 22675 грн. 45 коп. та судові витрати з кожного в розмірі по 1240,50 грн.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачами обов`язків по здійсненню своєчасної оплати за послуги з теплопостачання, в зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 березня 2023 року залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила скасувати його в частині стягнення з неї заборгованості та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що вона в період з червня 2020 року по червень 2023 року перебувала за кордоном у Польщі, її син ОСОБА_2 з 08.08.2013 по 02.11.2015 відбував покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області, а тому у вказані періоди вони не могли користуватися послугами з теплопостачання.

Вважає, що покладення на відповідачів солідарної відповідальності є неправильним. ОСОБА_2 вже давно проживає окремо, послуги з теплопостачання не оплачує.

Вказала, що співвласник ОСОБА_2 в добровільному порядку з місця реєстрації не знімається, а через суд зняти його з реєстрації вона не може, оскільки він є співвласником даної квартири, отримати субсидію по сплаті комунальних послуг вона не може.

Окрім того, вважає, що в період воєнного стану неможливо стягувати інфляційні втрати та 3 % річних.

Від ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ПОКВПТГ «Полтавателопенерго» в період з 01.06.2020 року по 01.12.2021 року надавало послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказана квартира належить відповідачам на праві приватної спільної часткової власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 59, 61).

Відповідно до повідомлення Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

Як вбачається з розрахунку заборгованості у відповідачів за період з 01.06.2020 року по 01.12.2021 рік утворилась заборгованість в розмірі 20624,94 грн. У порядку ст. 625 ЦК України у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 21.07.2020 року по 01.02.2022 року нараховано індекс інфляції в сумі 1542,90 грн., 3 % річних в сумі 507,61 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правовідносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються, зокрема, Житловим Кодексом України, законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

В силу ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.

Таким чином, закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Оскільки особовий рахунок на оплату комунальних послуг між відповідачами не розділений та між ними відсутня домовленість про розподіл комунальних платежів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за надані комунальні послуги з теплопостачання, що передбачено статтею 9 Закону «Про житлово-комунальні послуги» та статтею 541 ЦК України, та доводами апеляційної скарги не спростовується.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачі тривалий час не мешкали у належній їм квартирі, колегія суддів відхиляє, виходячи з того, що згідно зі статтею 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Тобто персональне не отримання послуги з теплопостачання не є підставою для звільнення власника майна від оплати фактично наданих послуг.

На користь вказаному свідчать прийнята Верховним Судом правова позиція, висловлена у постановах від 19.08.2020 р. у справі № 703/2200/15-ц, від 02.04.2020р. у справі № 757/29813/17-ц, згідно з якою не проживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, не звільняє його як власника квартири від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Водночас у пункті 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що споживач житлово-комунальних послуг має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг.

У відповідності до п. 29 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 вiд 21.07.2005: споживач має право на зменшення розміру плати у разітимчасової відсутностіспоживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до позивача з приводу її відсутності за вказаною адресою матеріали справи не містять.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості апелянтом не спростовано, контррозрахунку не надано.

Долучені ОСОБА_1 копії квитанцій про оплату послуг з теплопостачання (а.с. 63-87) колегія суддів до уваги не приймає, оскільки дані платежі здійснені поза межами періоду за який позивач просив стягнути заборгованість.

Доводи апеляційної скарги, щодо неправомірності стягнення в період воєнного стану інфляційних втрат та 3 % річних, є необгрунтованими, оскільки їх розрахунок здійснено за період з 21.07.2020 року по 01.02.2022 року, тобто до початку введення на території України воєнного стану.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин