Справа № 127/876/24
Провадження 2/127/119/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, держави Російська Федерація в особі Посольства держави Російська Федерація в Іспанії про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

09.01.2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області було зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, держави Російська Федерація в особі Посольства держави Російська Федерація в Іспанії про відшкодування шкоди, яку мотивовано тим, що Україна є суверенною, незалежною, демократичною та правовою державою.

Загальновідомим є той факт, що з 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України.

Збройна агресія РФ проти України розпочалась 20.02.2014 року з тимчасової окупації Кримського півострова, зокрема АРК та м. Севастополя.

У квітні 2014 року контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами РФ озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 року) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року).

В серпні 2014 року розпочалось масове вторгнення на територію ДНР та ЛНР регулярних підрозділів збройних сил РФ.

24.02.2022 року розпочалось та триває досі повномасштабне вторгнення збройних сил РФ на суверенну територію України, у зв`язку з чим Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим ЗУ від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан з 05.30 год. 24.02.2022 року.

Дії держави РФ та, на думку позивача, очевидна бездіяльність держави України, яка допустила до військового конфлікту з РФ, призвели до порушення прав позивача, в тому числі права на мир, що закріплене Декларацією про виховання народів у дусі миру 1978 року, Декларацією про право народів на мир 1984 року, в якій закріплено суверенне право народів на мир. Священним обов`язком кожної держави є забезпечення мирного життя народів. Держави зобов`язані вести свою політику у напрямку недопущення війни, в тому числі і ядерної, не допускати застосування збройної сили в міжнародних відносинах, усі спори вирішувати мирними засобами згідно Уставу Організації Об`єднаних націй для повноцінного забезпечення права народів на мир.

На думку позивача, відповідачі порушили похідні права від права на мир, а саме право на безпеку, суверенітет та цілісність території.

РФ своїми протиправними діями заподіяла як матеріальну, так і не матеріальну шкоду не тільки Україні, а і її громадянам, порушивши їх права, у тому числі, на життя, мирне володіння та розпорядження майном і майновими правами незаконною експропріацією майна тощо.

Незаконна експропріація РФ 63% покладів вугільної, 11% родовищ нафти, 20% родовищ природного газу, 42% родовищ металів, 33 % рідкісноземельних корисних копалин, в т.ч. літію під час незаконної окупації території АРК, Луганської та Донецької областей, завдало позивачеві майнової шкоди в розмірі 24 583 718, 34 грн.

Наслідком збройної агресії РФ проти України для позивача є також завдання моральної шкоди. Так, позивач отримав наступні травми: 07.03.2023 року контузію головного мозку, акубаротравму і забій правого плечового суглобу (довідка про обставини травми № 1578 від 08.05.2023 року); душевних страждань і приниження, переніс неодноразові стреси і побоювання за своє життя і безпеку; життя і безпеку своїх близьких та дітей, також були порушені його нормальні життєві зв`язки та погіршилися відносини з оточуючими людьми; позивач вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушених прав, в тому числі неодноразово був змушений переховуватись у непристосованих бомбосховищах під час оголошення повітряних тривог. Війна накопичує у ньому систематичний стрес.

В нових інформаційних реаліях ЗМІ та лідери громадської думки призвели до накопичення психологічного негативу, який явно прискорив природні процеси старіння. Це забирає час з його безцінного життя та порушує його права на свободу думки та слова, вільне вираження своїх поглядів та переконань. Споглядання знищених ракетними ударами будівель приносить позивачеві додатковий дискомфорт, в тому числі і часткову втрату віри в людяність загарбників.

Позивач втратив спокійний сон, отримує додатковий стрес від сирен повітряної тривоги, змушений переховуватись у бомбосховищах. Внаслідок війни він втратив можливість спокійно працювати, а наразі докладає значних зусиль для подолання цієї апатії, що завдало значної моральної шкоди.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з держави РФ на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок експропріації РФ природних ресурсів українського народу під час незаконної збройної агресії проти України в розмірі 24 583 718, 34 грн. та моральної шкоди в розмірі 1 259 300 грн.; стягнути з держави Україна на його користь одну гривню моральної шкоди, завданої йому порушенням його прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України.

Судом вчинені наступні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 15.01.2024 року було відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

13.02.2024 року закрито підготовче провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Згідно телефонограми, просив розглянути справу у його відсутності через неможливість з`явитись до суду. В підготовчому засіданні позов підтримав та повідомив, що всі докази надав.

Представник відповідача - держави Україна в особі Кабінету Міністрів України ОСОБА_2 позов не визнав, підтримав обставини, викладені у відзиві. Держава Україна є жертвою агресії і не завдавала шкоди позивачу. Позивач не надав жодного доказу протиправності рішень, дій чи бездіяльності посадової особи органів державної влади України, що могло б завдати позивачеві моральних страждань.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення повісток, листів до Посольства Російської Федерації у зв`язку з припиненням його роботи на території України. Судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняється судовим імунітетом.

До таких висновків на основі аналізу норм права та фактичних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 року у справі № 308/9708/19, від 18.05.2022 року у справі № 428/11673/19, а також Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12.05.2022 року у справі № 635/6172/17.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності представників відповідача РФ.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає з родиною за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про обставини травми, виданої військовою частиною НОМЕР_1 08.05.2023 року № 1578, ОСОБА_1 07.03.2023 року одержав контузію головного мозку, акубаротравму, забій правого плечового суглобу, за обставин безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях під час захисту Батьківщини і стримування збройної агресії рф, виконання бойових завдань у складі в/ч НОМЕР_1 в населеному пункті Бахмут Донецької області, внаслідок штурмових дій та артилерійського обстрілу. На момент одержання поранення знаходився в засобах індивідуального захисту: шолом, бронежилет. В стані алкогольного сп`яніння не перебував

Згідно витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії ЗСУ по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) від 20.07.2023 року № 2136, контузія головного мозку (07.03.2023), акубаротравма, забій правого плечового суглобу молодшого сержанта ОСОБА_1 , 1975 р.н., підтверджується довідкою про обставини травми від 08.05.2023 року № 1578, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 та призвела до розвитку: стану після акубаротравми у вигляді суб`єктивного вушного шуму; забою правого плечового суглобу, лікованого консервативно, з його синовітом, больовим синдромом. Травма пов`язана із захистом Батьківщини.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу завдання позивачеві шкоди, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст.8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ЕS-11/1 від 02.03.2022 року військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Крім того, аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16.03.2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.

Станом на час ухвалення рішення Російська Федерація не виконала приписів (вимог) ні Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 02.03.2022 року, ні наказу Міжнародного суду ООН від 16.03.2022 року, та продовжує військову агресію проти України та військові злочини проти цивільного населення та цивільних об`єктів у порушення норм міжнародного права.

Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил Російської Федерації.

24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України - повномасштабне вторгнення Російської Федерації на суверенну територію України.

24 лютого 2022 року згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан.

Відповідно до ч.9 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

При розгляді справи суд враховує, що предметом позову є саме відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами Російської Федерації, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту»).

Згідно з п.п. 8, 9 ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частин 1-3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що саме внаслідок бойових дій держави Російської Федерації позивач отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, безпосередні воєнні дії і стрес, переживання за свою безпеку та безпеку своєї сім`ї безумовно спричинили ОСОБА_1 моральну шкоду. Позивач зазнав душевних страждань, були порушені його право на мир, безпеку тощо, він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Враховуючи характер і тривалість моральних страждань позивача ОСОБА_1 , істотність вимушених змін у його житті та у житті його сім`ї, наслідки, що настали, та їх невідворотність, вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача держави Російська Федерація на користь позивача компенсації моральної шкоди в розмірі 1 259 300 грн.

Вказана сума є належною компенсацією завданої позивачеві моральної шкоди, що сприятиме відновленню порушених прав останнього, при тому, що військова агресія та окупація Російською Федерацією частини території України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів і норм міжнародного права (статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй).

Позов в частині відшкодування державою Україна моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведений факт неправомірної поведінки (бездіяльності) відповідача - держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, заподіяння державою шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про відшкодування державою Російська Федерація матеріальної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач зазначив, що внаслідок окупації територій України Російська Федерація взяла під контроль чимало українських родовищ корисних копалин, нафти, природного газу тощо, порушила низку прав і основоположних свобод, і це призвело до завдання позивачу матеріальної шкоди в сумі 24 583 718,34 грн.

Разом з тим, позивач не надав жодного належного і допустимого доказу на підтвердження завдання йому матеріальної шкоди на вказану суму, а в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При ухваленні рішення суд застосовує висновки ВС у подібних правовідносинах, що викладені в постановах від 22.11.2022 року № 686/5130/22, від 18.05.2022 року № 428/11673/19, від 14.04.2022 року № 308/9708/19.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" судовий збір в розмірі 1% від суми позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди (1 259 300 грн. х 1% = 12 593 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки при зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 1 259 300 (один мільйон двісті п`ятдесят дев`ять тисяч триста) гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь держави судовий збір в сумі 12 593 грн.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

-відповідач - держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2

-відповідач -держава Російська Федерація в особі Посольства держави Російська Федерація в Іспанії

Повне судове рішення складене 15 березня 2024 року.

Суддя: