УХВАЛА

08 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 569/13445/20

провадження № 61-3968ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Рівненської міської ради, ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання недійсним державного акту про право власності на землю, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, скасування рішень, витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про визнання недійсним державного акту про право власності на землю, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про скасування рішень, витребування земельної ділянки.

02 лютого 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про скасування рішень, визнання договору недійсним.

Ухвалою Рівненського міського суду від 13 травня 2021 року справи за № 569/2585/21 та № 569/13445/20 об`єднано в одне провадження.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту про право власності на землю, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, скасування рішень, витребування земельної ділянки.

У березні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просять зазначені судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки за її подання ОСОБА_2 сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж це встановлено законом. ОСОБА_1 не надано суду документа, що підтверджує сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подання позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлено законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі позову) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру (визнання недійсним державного акту про право власності на землю, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, скасування рішень), яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Частиною сьомою статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі позову) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру (витребування земельної ділянки), яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у розмірі оспорюваної суми.

Так, судове рішення, яке оскаржують заявники, свідчить про існування, окрім вимог немайнового характеру, також і вимоги майнового характеру (витребування земельної ділянки), а саме земельної ділянки площею 600 кв. м по АДРЕСА_1 .

На стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження відомості про ціну позову мають важливе значення, з огляду, зокрема на положення пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Однак на даний час матеріали цивільної справи № 569/13445/20 в розпорядженні Верховного Суду не перебувають.

Отже, ураховуючи, що зі змісту поданої касаційної скарги та оскаржуваних судових рішення неможливо встановити ціну позову станом на день звернення до суду із вимогою майнового характеру, заявники зобов`язані самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору щодо вимог майнового характеру та доплатити суму судового збору, з урахуванням вже сплаченого судового збору ОСОБА_2 у розмірі 6 724 грн 40 коп.

При цьому, у разі, якщо ціна позову у цій справі не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000 грн), заявнику слід врахувати положення пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, згідно з якими не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві, Печерський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати кожному заявнику окремо документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Отже подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян