Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6249/23
Провадження №: 2/332/472/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2024 р. м. Запоріжжя
Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Марченко Н.В., за участю секретаря судового засідання Петракея Р.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Відповідно до п.п. 1.2.1 Додатку. Клієнт підтверджує, що на нього поширюються положення п. 1.13.1 Глави 1 Розділу ІІ Правил ФО, які Клієнт зобов`язується неухильно дотримуватися.
Відповідно до п.п. 1.3.2 Додатку, встановлено Умови кредитування. За п.п. 1.3.2.1 Додатку максимальний ліміт заборгованості за Кредитною лінією 200 000,00 грн.
За п.п. 1.3.2.2 Додатку, строк ( термін) Кредитної лінії до 24.02.2023 року ( включно).
Відповідно до п.п. 1.3.2.2. Додатку, розмір процентів за Кредитним договором:
-36 % річних з дати укладання цього Додатку, крім періоду, вказаного у п. 1.3.2.3.2. Додатку до дати повернення Кредиту в повному обсязі;
За п.п. 1.3.2.7.3. Додатку, Клієнт здійснює погашення заборгованості за Кредитом, виданих в межах Кредитної лінії процентами, комісіями, неустойкою та іншими платежами, передбаченими цим Кредитним договором не пізніше терміну, вказаного у п.1.3.2.2. цього Додатку або впродовж строку, передбаченого п. 1.3.2.7.5 цього Додатку.
За пунктом 1.3.2.8.1.1. Додатку, передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим Кредитним договором Клієнт сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Клієнта, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Клієнта.
На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Через підсистему «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому процесуальним законом порядку, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку та розміщенням офіційного оголошення на сайті суду, яке було опубліковано на офіційному веб-сайті судової влади 11.01.2024 року, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.
Як встановлено із матеріалів справи 25.01.2020 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано Анкету Заяву №5380 на отримання ліміту по кредитній картці ( а.с. 37).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до п.п. 1.2.1 Додатку. Клієнт підтверджує, що на нього поширюються положення п. 1.13.1 Глави 1 Розділу ІІ Правил ФО, які Клієнт зобов`язується неухильно дотримуватися.
Відповідно до п.п. 1.3.2 Додатку, встановлено Умови кредитування. За п.п. 1.3.2.1 Додатку максимальний ліміт заборгованості за Кредитною лінією 200 000,00 грн.
За п.п. 1.3.2.2 Додатку, строк ( термін) Кредитної лінії до 24.02.2023 року ( включно).
Відповідно до п.п. 1.3.2.2. Додатку, розмір процентів за Кредитним договором:
-36 % річних з дати укладання цього Додатку, крім періоду, вказаного у п. 1.3.2.3.2. Додатку до дати повернення Кредиту в повному обсязі;
За п.п. 1.3.2.7.3. Додатку, Клієнт здійснює погашення заборгованості за Кредитом, виданих в межах Кредитної лінії процентами, комісіями, неустойкою та іншими платежами, передбаченими цим Кредитним договором не пізніше терміну, вказаного у п.1.3.2.2. цього Додатку або впродовж строку, передбаченого п. 1.3.2.7.5 цього Додатку.
За пунктом 1.3.2.8.1.1. Додатку, передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим Кредитним договором Клієнт сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Клієнта, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Клієнта.
АТ «Кредобанк» зобов`язання за договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти, шляхом перерахування на його рахунок, що підтверджується роздруківкою АТ «Кредобанк» руху коштів по рахунку відповідача за період з 25.02.2020 по 18.11.2021 ( а.с. 7-36).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті530,631 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України).
У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами за статтею 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідач користувався кредитними коштами і вносив платежі на погашення заборгованості.
22.09.2021 року банком направлено ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Вказана вимога залишена без реагування ( а.с. 42-43).
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що вимога АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Частиною 1статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог частини 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2270,00 гривень.
Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, то суд враховує, що основні положення про витрати на професійну правничу допомогу містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії:
- витягу із Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року;
- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 30.11.2018 року, серія ЧН №000531;
- посвідчення адвоката України від 30.11.2018 року;
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
З огляду на викладене, матеріалами справи не підтверджується факт отримання АТ «Кредобанк» послуг АО «Бізнес і Право» з надання правової допомоги. Зокрема, витяг з Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, укладений між АТ «Кредобанк» та АО «Бізнес і Право» взагалі не містить обумовлену сторонами суму гонорару Виконавцеві ( АО «Бізнес і Право» ) за надані послуги ( а.с. 52), представником позивача не надано суду акту виконаних робіт, щоб визначити обсяг та об`єм наданих послуг та документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
На підставі зазначено, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення судових витрат на оплату правничої допомоги.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 259, 263-265, 268, 274-277, 280-283 ЦПК України, суд,-
Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду.
Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України.
Суддя Н.В. Марченко