Справа № 191/1026/21
Провадження № 2/191/338/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Силкіної О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку в подальшому уточнив.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що 26.03.2020 року на перехресті вул. Центральна і вул. Перемоги в м. Синельникове Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ЗАЗ Ланос» (реєстраційний номер - НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), та автомобіля марки «Opel Combo» (реєстраційний номер - НОМЕР_2 ), під керуванням ОСОБА_3 та належного ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач). У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачці заподіяно шкоду. На місці даної ДТП відповідач свою вину визнав повністю та наполягав на складанні Повідомлення про ДТП (далі Європротоколу), мовляв це спрощена процедура, а якщо страхової виплати для відновлювального ремонту її автомобіля буде недостатньо, то він відшкодує всі понесені нею збитки. Саме тому зазначена ДТП була оформлена спільно складеним та підписаним учасниками ДТП повідомленням про дорожньо- транспортну пригоду (євро протокол) від 26.03.2020 року, згідно якого ДТП сталось внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху. Однак, згодом відповідач так і не виконав своїх обіцянок і більше не відповідав на телефонні дзвінки. Враховуючи вищевикладене, позивачка, з метою встановлення реальної вартості матеріального збитку, завданого їй за результатами ДТП, 27.04.2021 року звернулася до аварійного комісара ОСОБА_4 (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності 1229/17 від 20.12.2017 року).

Згідно з висновками звіту №04-05-20Р про оцінку транспортного засобу, складеним експертом Якименко Р.М., вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля «Opel Combo» реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 139209.97 грн. Вартість послуг експерта склала 3100.00 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ЗАЗ Ланос» (реєстраційний номер - НОМЕР_1 ) застрахована ПАТ «HACK «ОРАНТА».

Після настання страхового випадку позивачка звернулася до ПАТ «HACK «ОРАНТА», яке застрахувало ризики відповідача. Разом з тим, експерт викликав електронним повідомленням представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» для участі в огляді автомобіля позивачки, однак представники ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не вийшли на зв`язок і не прийняли участь в огляді транспортного засобу. Лише 26.05.2020 року страховик ПАТ «HACK «ОРАНТА» сплатив позивачці страхове відшкодування на суму 48000,00 грн., що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 24.03.2021 року.

Відповідач у свою чергу відмовився від сплати позивачці компенсації у частині решти заподіяної шкоди, непокритої страховиком, тобто на суму 91 209,97 грн., що стало причиною звернення позивачки до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації заподіяної майнової шкоди на суму 91209,97 грн. та компенсації витрат з оплати послуг експерта на суму 3100.00 грн.

Таким чином, розмір не відшкодованої майнової шкоди, завданої позивачці внаслідок ДТП, скоєного відповідачем становить 91209,97 грн., що складається з :

- різниця між витратами, які позивачка мусить зробити для відновлення свого

порушеного права, та сплаченим страховим відшкодуванням, - у розмірі 94 309,97 грн. (139 209,97 грн. - 48 000,00 грн. = 94 309,97 грн.);

- витрати з оплати послуг експерта, які позивачка понесла для відновлення свого порушеного права, на суму 3 100,00 грн.

ДТП старалася з вини відповідача, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 26.03.2020 року, складену та підписану відповідачем та ОСОБА_3 . Відповідач, 26.03.2020 року керував автомобілем правомірно, отже, у розумінні закону, був володільцем джерела підвищеної небезпеки, тому відповідальність за заподіяну шкоду в частині, що не покривається страховиком має нести саме він.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Предметом спору є право позивачки як потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, що одержала страхове відшкодування від страхової компанії, з якою уклав договір власник автомобіля марки «ЗАЗ Ланос» (реєстраційний номер - НОМЕР_1 ), на різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, внаслідок ДТП, скоєного відповідачем, позивачці завдано моральної шкоди.

Так, внаслідок ДТП, позивачка втратила можливість використовувати свій автомобіль за призначенням, що доставило їй багато незручностей та порушило її звичайний уклад життя, оскільки позивачка фактично проживала у сільській місцевості з відсутністю доступу до громадського транспорту у розпал епідемії, коли на усій території України впроваджено карантин, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19». Так, позивачка протягом двох місяців змушена була докладати додаткових зусиль та нести додаткові майнові витрати для придбання та доставки продуктів харчування для себе та своєї родини. Протягом двох місяців позивачка змушена була докладати додаткових зусиль та нести додаткові майнові витрати для придбання та доставки насіннєвого матеріалу, коли в сільській місцевості фактично тривав і закінчувався весінній сезон висадки садженців, необхідних для отримання майбутнього врожаю для родини. Разом з тим, протягом двох місяців позивачка була фактично позбавлена можливості стабільного догляду за своїм свекром ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має захворювання серцево-судинної системи та високі ризики захворювання на COVID-19. Свекор позивачки часто вимагав огляду лікаря і доставки з міста Синельникове ліків для підтримки стабільного стану здоров`я, однак позивачка за відсутності власного транспорту змушена була докладати додаткових зусиль та нести додаткові майнові витрати для придбання та доставки ліків свекру.

Таким чином, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачці заподіяно моральної шкоди, що виразилась у : вишукуванням додаткового часу, коштів і додаткових психічних та фізичних зусиль з метою оцінки збитків та отримання професійної правничої допомоги адвоката для підготовки, і подачі необхідних документів з метою відшкодування завданої шкоди; вишукуванням додаткового часу, коштів і додаткових психічних та фізичних зусиль для ремонту автомобіля; негативних емоціях та стресі, моральних та психічних переживаннях, пов`язаних з пошкодженням майна та відмовою відповідача від відшкодування шкоди; негативних емоціях та стресі, моральних та психічних переживаннях, пов`язаних з відсутністю можливості пересування за допомогою транспортного засобу до міста Синельникове для придбання продуктів харчування, насіннєвого матеріалу та ліків для себе і своїх літніх родичів; негативних емоціях та стресі, сильних моральних та психічних переживаннях, стосовно неможливості оперативного пересування у разі захворювання на COVID-19 позивачки та її літніх родичів.

З урахуванням вищезазначеного, наявності вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, наявності страхової виплати у розмірі 48000,00 грн., витрат, які позивачка понесла і мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також наявність моральних страждань, позивачка реалізовує своє право на відшкодування шкоди, шляхом пред`явлення цього позову до відповідача з вимогами про стягнення : майнової шкоди у розмірі 91209,97 грн., що складається з : різниці між витратами, які позивачка мусить зробити для відновлення свого порушеного права, та сплаченим страховим відшкодуванням, у розмірі 94309,97 грн. (139 209,97 грн. - 48 000.00 грн. = 94309,97 грн.); витрат з оплати послуг експерта, які позивачка понесла для відновлення свого порушеного права, на суму 3 100,00 грн.. Моральної шкоди у розмірі 20 000,00 гривень. Загалом до стягнення позивачкою заявляється 114309,97 грн.

У зв`язку з цим, просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 91209,97 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., а всього 114309,97 грн.. Також просив стягнути з відповідача судові витрати, зокрема : судовий збір - 1143.09 грн., та фактичні витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн..

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнали та пояснили, що ціни на запчастини не такі, як були на той час. Розмір моральної шкоди та витрати на правничу допомогу значно завищені.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 26.03.2020 року в 11 год. 10 хв. в м. Синельникове Дніпропетровської області вбачається, що дана ДТП сталася за участю транспортних засобів ЗАЗ «Ланос» АЕ 7284 НА під керуванням ОСОБА_2 та «Опель Комбо» НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 .. ОСОБА_6 свою вину визнав, про що зазначив в даному повідомленні.

27.04.2020 року між ПП «Якименко Р.М.» та ОСОБА_3 був укладений Договір №27/04-2020ФЛ на проведення незалежного авто товарознавчого дослідження з оцінки автотранспорту, згідно з п.2.1 якого « вартість робіт з виїзду до місця огляду пошкодженого КТЗ та проведення автотоварознавчого дослідження визначається на підставі чинного прейскуранта Виконавця у вигляді повної передоплати та складає 3100 грн. 00 коп. без ПДВ.

Згідно Звіту №04-05-20Р про оцінку транспортного засобу «Opel Combo» реєстраційний номер НОМЕР_2 від 22.05.2020 року, в результаті матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля Opel Combo реєстр.номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 139209,97 грн..

Відповідно висновку експерта №1724-23 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 14.11.2023 року, ринкова вартість автомобіля Opel Combo реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 25.03.2020 року складала 136563,54 грн.. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Opel Combo реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталася 26.03.2020 року за цінами, які діяли на дату ДТП складала 137459,36 грн. Провести ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля Opel Combo реєстраційний номер НОМЕР_2 (його складових) технічно можливо, але економічно недоцільно. Обсяг цих робіт складав 51,16 нормогодини; характер цих робіт приведений в п.2.9. і в Додатку №2 даного висновку; вартість цих робіт за цінами, що діяли на 26.03.2020 року складала 18928,00 грн.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 24.03.2021 року, ОСОБА_1 26.05.2020 року було виплачено за договором № АО-6315417 від 09.08.2019 року 48000,00 грн..

З копії товарного чеку № 04/05-20 від 22.05.2020 року вбачається, що ФОП ОСОБА_4 було здійснено виїзд до місця огляду транспортного засобу та розрахунок збитків автомобіля «Opel Combo» НОМЕР_2 . Замовник ОСОБА_1 . Загальна вартість послуг 3100,00 грн.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч.1,3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами, встановленими ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності, тощо).

Крім того, п.4 абз.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно п.6 абз.1,2 вищезазначеної постанови, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Пунктом 22.1, 22.2 статті 22 Закону № 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Згідно ч.1 ст.28 вищезазначеного Закону, ш кода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана : з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 29 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

В силу ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», позивачем також була доведена протиправна, винна поведінка відповідача, яка перебуває в причино-наслідковому зв`язку із завданою майну шкодою, розмір майнової шкоди встановлений висновком експерта № 1724-23 від 14.11.2023 року, але позовні вимоги в частині стягнення з відповідача майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, представник позивача просив стягнути з відповідача 91209,97 грн. в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. В обґрунтування даних вимог останній посилається на те, що майнова шкода складається з : різниця між витратами, які позивачка мусить зробити для відновлення свого порушеного права та сплаченим страховим відшкодуванням 94309,97 грн. ( 139209,97 грн. 48000,00 грн. = 94309,97 грн..). Однак, як вбачається з висновку експерта № 1724-23 від 14.11.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок ДТП, що сталася 26.03.2020 року за цінами, які діяли на дату ДТП складає 137459,46 грн.. 26.05.2020 року позивачці було виплачено страхове відшкодування в розмірі 48000,00 грн., що підтверджується випискою АТ КБ «Приват Банк». Крім того, слід зазначити, що представником позивача в обґрунтуванні розміру майнової шкоди була зазначена сума для стягнення з урахуванням виплаченого страхового відшкодування - 94309,97 грн., але останній просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 91209,97 грн.. У зв`язку з цим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 89459,46 грн. ( 137459,46 48000 = 89459,46).

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., то суд дійшов наступного висновку.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що о соба має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.5 зазначеної Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).

Позивач аргументує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача

вона займалася вишукуванням додаткового часу, коштів і додаткових психічних та фізичних зусиль з метою оцінки збитків та отримання професійної правничої допомоги адвоката для підготовки, і подачі необхідних документів з метою відшкодування завданої шкоди; вишукуванням додаткового часу, коштів і додаткових психічних та фізичних зусиль для ремонту автомобіля. Також, моральна шкода виразилася в негативних емоціях та стресі, моральних та психічних переживаннях, пов`язаних з пошкодженням майна та відмовою відповідача від відшкодування шкоди; негативних емоціях та стресі, моральних та психічних переживаннях, пов`язаних з відсутністю можливості пересування за допомогою транспортного засобу до міста Синельникове для придбання продуктів харчування, насіннєвого матеріалу та ліків для себе і своїх літніх родичів; негативних емоціях та стресі, сильних моральних та психічних переживаннях, стосовно неможливості оперативного пересування у разі захворювання на COVID-19 позивачки та її літніх родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, враховуючи принципи виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням конкретних обставин завданої відповідачем моральної шкоди, суд вважає, що розмір такої шкоди слід визначити на рівні 6000,00 грн.

Що стосується судових витрат по сплаті судового, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі 943,10 грн. ( але згідно заявлених позовних вимог відповідно до ЗУ «Про судовий збір» позивач повинна була сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру стягнення майнової шкоди в розмірі 91209,97 грн. 912,10 грн.) + 200 грн. ( за уточнену позовну заяву) + 708,00 грн. ( з вимогу про стягнення моральної шкоди ). Загальна сума судового збору становить 1820,10 грн.. Оскільки позовні вимоги задоволені частково,тому в розумінні ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1424,42 грн. ( 89459,36 : 114309,97 х 1820,10 = 1424,42).

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку.

Так, положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У п.п. 113-117 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бєлоусов проти України» від 07.11.2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19 зазначив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

В матеріалах справи міститься попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Так, загальна сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката становить 10000,00 грн., а загальна сума судових витрат 11143,09 грн.. Крім того, до матеріалів справи долучені : квитанція №01/07/21 від 09.07.2021 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Постольник В.Л. 3000,00 грн. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 23.03.2021 року від 23.03.2021 року; квитанція від 24.03.2021 про сплату 2500, грн.; квитанція № 02/05/21 від 25.05.2021 року 2000 грн.. Також, згідно Актів приймання-передачі наданих послуг від 07.05.2021 року, 25.05.2021 року, 09.07.2021 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № 23.03.2021 року від 23.03.2021 року, адвокатом були зазначені послуги та вартість послуг : надання правничої допомоги в частині представництва в суді про відшкодування шкоди ( написання тексту позовної заяви, сплата судового збору, подання позову) 2500 грн., представництво в суді 1 судо/день 2000 грн.; складання та подача клопотання про виклик в судове засідання для допиту свідка 1000 грн.; представництво в суді 1 судо/день 2000 грн.. Отже, позивачем були понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 7500,00 грн., які документально й підтверджені. Однак, виходячи з предмету та підстав даного позову, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, виходячи також із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 4000, 00 грн. Такий розмір витрат, на думку суду, є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмету задоволеного позову.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та ст.ст.4,11,22,23,1166,1187,1188,1194 ЦК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п.4 абз.1, п.6 абз.1,2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п. 3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зі змінами, ст. ст.2, 22, 28,29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та ст.ст.4 ,5-13, 34, 76-81, 82,89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-279 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Синельникове Дніпропетровської області, народження, РНОКПП : НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП : НОМЕР_4 : - майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 89459 (вісімдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень 36 копійок.

- моральну шкоду в розмірі 6000 ( шість тисяч ) гривень 00 копійок,

- судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1424 ( одна тисяча чотириста двадцять чотири ) гривні 42 копійки;

- витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 ( чотири тисячі) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 01 квітня 2024 року.

Суддя Т. В. Прижигалінська