У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2024 Справа №607/7624/24 Провадження №2-о/607/310/2024

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Тернопільська міська рада про встановлення факту самостійного виховання та здійснення батьком догляду за неповнолітньою дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Тернопільська міська рада звернувся із заявою про встановлення факту самостійного виховання та здійснення батьком в якій просить встановити факт того, що ОСОБА_1 самостійно виховує та здійснює догляд на неповнолітньою дитиною - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без участі матері ОСОБА_2 .

Як вбачається із змісту поданої заяви, ОСОБА_1 зазначив, що він із ОСОБА_2 перебував у шлюбі, який розірвано та протягом семи місяців самостійно виховує та здійснює догляд за своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати ОСОБА_2 на даний час проживає у м.Бердянськ Запорізької області, що є окупованою територією. З 26.09.2023 року місце проживання дитини зареєстроване разом із заявником за адресою: АДРЕСА_1 . Вказав, що на даний час на території України тривають військові дії, відтак, знаходження з неповнолітньою дитиною є небезпечним та не дає можливості дитині нормально розвиватись та навчатись. Для забезпечення нормального рівня безпеки, розвитку та навчання дитини, вважає за доцільне переїзд сина за кордон. Проте, без підтвердження факту того, що заявник самостійно виховує та здійснює догляд за неповнолітнім сином без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері, він не матиме права перетину державного кордону України у період дії військового стану. Крім цього, без підтвердження факту того, що він самостійно виховує та здійснює догляд за неповнолітнім сином буз сторонньої допомоги та участі матері можу зумовити до ситуації, що він у будь-який час може бути мобілізований, як наслідок, неповнолітня дитина залишиться одна, без батька, буз матері та будь-яких інших родичів, які можуть здійснювати догляд та займатись її вихованням. Встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього сина є важливим аспектом захисту прав та інтересів дитини та права на виїзд разом із дитиною за кордон, внаслідок чого, він зможе забезпечити безпеку своєї неповнолітньої дитини, його належне виховання та навчання за кордоном, а також права на звільнення від призову на військову службу під час мобілізації з метою виховання та здійснення догляду за сином.

Ознайомившись із вказаною заявою, вважаю, що у відкриті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юриджичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 7 статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинвта, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України).

В силу вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з вимогами ч. ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив в п.1 у своєї постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, однією з умов встановлення факту в окремому провадженні є відсутність спору про право, тобто якщо встановлення такого факту підтвердить наявність чи відсутність саме неоспорюваних прав.

У постанові від 13 жовтня 2022 року у справі №755/1938/22 Верховний Суд зазначив, що для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Із змісту поданої заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що заявник ОСОБА_1 просить встановити факт самостійного виховання та здійснення батьком догляду за неповнолітнім сином, без участі матері, оскільки це необхідно йому для набуття права для перетину державного кордону України у період військового стану та отримання права на звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, з метою виховання та здійснення догляду за сином. Таким чином, факт про який просить встановити ОСОБА_1 породжує право заявника на виїзд за межі території України у період військового стану та отримання права на звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, тобто у даному випадку виник спір про право, який може бути розглянутий в порядку позовного провадження.

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення та мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

В силу вимог ч. 4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 260, 261, 315, 353, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Тернопільська міська рада про встановлення факту самостійного виховання та здійснення батьком догляду за неповнолітньою дитиною у зв`язку із наявністю спору про право.

Роз`яснити заявнику право на звернення до суду із позовом на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. В. Ромазан