ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/3286/23

провадження № 22-ц/4809/203/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник - адвокат Глазков Андрій Сергійович, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Драний В. В.) від 11.09.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

12.05.2023 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування своєї вимоги вказала, що перебуває з відповідачем у шлюбі від якого мають сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні стосунки між нею і відповідачем припинилися з початку квітня 2023 року, відповідач проживає окремо від позивача та їх неповнолітнього сина, який проживає з матір`ю і знаходиться на повному її утриманні. Згоди про сплату відповідачем аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто.

За таких обставин, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача компенсацію її витрати на професійну правову допомогу.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.09.2023 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено повністю. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.05.2023 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допустив до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів - в межах суми платежу за один місяць.

Крім того, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн та в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі доказами доведено, що спільна дитина сторін по справі знаходиться на утриманні позивачки, але обов`язок утримувати дитину рівною мірою лежить на обох батьках.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якого діє представник - адвокат Глазков Андрій Сергійович, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасування рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.09.2023 та ухвалення нового про часткове задоволення позову, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 12.05.2023 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- він не був повідомлений судом першої інстанції про дату проведення судових засідань по даній справі, тому він був позбавлений права подати до суду своїх заперечення та доказів на їх підтвердження. Позивач є мобілізованим до Збройних Сил України та перебуває у розташуванні військової частини. Про прийняте рішення судом першої інстанції йому стало відомо через портал «ДІЯ»;

- суд неповно з`ясував обставини, передбачені ст. 182 СК України, які є необхідними при визначенні розміру аліментів. Зазначає, що наразі на його утриманні перебуває його мати-пенсіонерка, ОСОБА_4 , яка у зв`язку із похилим віком та захворюванням потребує його допомоги;

- крім того, відповідач і сам має проблеми зі здоров`ям, бо отримав травми, які пов`язані з проходженням військової служби. він потребує лікування та відновлення свого здоров`я, а отже потребує грошових витрат.

При цьому відповідач визнає свій обов`язок надавати матеріальну допомогу на утримання сина, але вважає, що стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини доходу буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

4.Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20.11.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.09.2023. У цій ухвалі суд роз`яснив позивачці ОСОБА_1 право надати відзив на апеляційну скаргу та встановив для цього десятиденний строк. Копію ухвали суду від 11.09.2023 разом з копією апеляційної скарги та додатками вручено позивачці 28.11.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення крекінговий № 123 (а. с. 73).

Відзив на апеляційну скаргу від позивачки ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

5.Розгляд справи в апеляційній інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин справа переглядається судом апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у такому випадку ЦПК України не передбачено повідомлення учасників справи.

Крім того, у такому випадку судове засідання не проводиться і, відповідно, не фіксується, суд підписує судове рішення без його проголошення, а датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини справи

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , сторони по справі, мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 14 травня 2007 року, актовий запис № 934 (а. с. 4).

Неповнолітній ОСОБА_3 проживає зі своєю матір`ю.

Сторони по справі не досягли домовленості щодо способу виконання відповідачем обов`язку утримувати дитину.

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

7.1. Застосовні до правовідносин сторін норми права та їх джерела

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначається Сімейним кодексом України, що передбачено ч. 1 ст. 1 СК України.

Правила, за якими визначається походження дитини, встановлені у главі 12 Розділу ІІІ СК України.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Відповідно до ст. 150, ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до її повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 3 ст. 183 СК України).

Перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, встановлений ст. 182 СК України. Зокрема, суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. (ч. 2 ст. 182 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).

7.2. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

7.2.1 Щодо стверджуваного апелянтом порушення судом норм процесуального права

Однією з підстав оскарження рішення суду апелянт вказав те, що він взагалі не був обізнаний про існування справи, бо суд не повідомив його про це, тож він не мав можливості бути присутнім при розгляді справи, подавати до суду свої заперечення на позов та докази на їх підтвердження.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з ч. 4 ст. 8 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» нарівні з практикою ЄСПЛ є джерелом права).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У п. 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях від 27.06.2017 у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03.10.2017 у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. До того ж особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

У п. 25, п. 27 рішення від 13.12.2011 у справі № 43330/09 ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 3 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ч. 2 ст. 211 ЦПК України).

Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини 1 - 7 ст. 128 ЦПК України).

Тлумачення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 211, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу;

невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2023 відкрито провадження у справі № 405/3286/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини. Суд вирішив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначив час, дату та місце розгляду справи. Крім того, суд постановив направити копію цієї ухвали сторонам, а відповідачу додатково копію позовної заяви з додатками. Суд встановив відповідачу строк на відзив на позовну заяву, перебіг якого мав розпочатися з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі (а. с. 9).

Згідно з наявною у справі інформацією, яку надали суду Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області (а. с. 11) та відділ реєстрації місця проживання особи Управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради (а. с. 13), з 04.09.2018 місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

У позовній заяві позивачка вказала дві адреси відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 - зареєстроване місце проживання; АДРЕСА_2 - фактичне місце проживання.

Сторони по справі не мають офіційних електронних адрес (електронних кабінетів).

Відповідач не повідомляв суду інформацію про свою адресу, а тому, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України суд мав надіслати йому судову кореспонденцію, зокрема повістку, за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

Однак, у матеріалах справи наявні два рекомендованих повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінговими номерами: 252 (а.с. 17) та 992 (а. с. 24), які були вручені «мама ОСОБА_4 » 16.06.2023 та 19.08.2023, відповідно.

Отже, суд направив відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та судові повістки з порушенням п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України.

За таких обставин суд першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, мав би відкласти розгляд справи 11.09.2023, та забезпечити належне повідомлення відповідача, а не ухвалювати рішення.

Суд не дотримався порядку повідомлення відповідача про розгляд справи чим порушив принципи відкритості, змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апелянта про те, що суд допустив порушення норм процесуального права, а саме розглянув справу за відсутності відповідача, який не був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

7.2.2 Щодо суті спору, який виник між сторонами

Встановлені місцевим судом обставини справи, а також його висновок про те, що відповідач зобов`язаний приймати учать в утримані їх з позивачкою спільної дитини, сина ОСОБА_6 , до досягнення повноліття шляхом щомісячної сплати аліментів у частці від його заробітку (доходу) сторонами не оскаржується.

Проте відповідач оскаржує рішення суду в частині розміру присуджених аліментів, стверджуючи, що він є необґрунтованим з підстав, зокрема, неврахування судом наявності у нього непрацездатної матері, яка хворіє, стану здоров`я самого відповідача.

На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт надав суду письмові докази.

З огляду на те, що суд першої інстанції не забезпечив право відповідача брати участь у розгляді справи та реалізовувати свої процесуальні права, що встановлено судом апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду, керуючись ч. 3 ст. 367 ЦПК України, приймає подані відповідачем разом з апеляційною скаргою нові докази та надає їм оцінку.

Так, згідно з інформацією зі свідоцтва про народження відповідача (а. с. 61), паспорта громадянина України (а. с. 57 - 60), пенсійного посвідчення (а. с. 56) мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , яка є непрацездатною, бо досягла пенсійного віку й отримує пенсію за віком.

Відомості про розмір пенсії матері відповідача суду не надано.

Згідно з копією епікризу № 343 від 03.02.2020 ОСОБА_4 має ускладнення основного захворювання щодо якого 20.01.2019 було хірургічне втручання (а. с. 53).

Отже, відповідач довів, що він має непрацездатну матір, але не довів, що вона потребує матеріальної допомоги, оскільки є пенсіонером за віком, а тому отримує пенсію. Доказів того, що отримувана пенсія не забезпечує задоволення об`єктивних потреб матері відповідача через що вона потребує його матеріальної допомоги суду не надано. До того ж відповідач не надав доказів того, що надає таку допомогу своїй матері.

Наданий відповідачем доказ наявності у його матері захворювання у період 20.011.2019 по 03.02.2020 не містить відомостей про тяжкість хвороби, потребу у дорогому лікуванні та не доводить, що натепер відповідач бере участь у таких додаткових витратах на матір.

Тож, цей аргумент апелянта колегія суддів апеляційного суду відхиляє.

Стосовно стану здоров`я самого відповідача, то згідно з інформацією з його військового квитка (а. с. 49 - 52) та довідки командира військової частини НОМЕР_1 (а. с. 55), 25 лютого 2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 ОСОБА_2 призваний у Збройні Сили України по мобілізації, визнаний придатним до військової служби та перебуває на військовій службі.

З довідки військово-лікарської комісії вбачається, що 02.06.2022 солдат ОСОБА_2 отримав легку травму, пов`язану з проходженням військової служби, а 13.01.2023 відбулося оперативне втручання після чого його стан - пошкодження тіла латерального меніска лівого коліна, больовий синдром з тимчасовим порушенням функції, потребує відпустки за станом здоров`я 30 календарних днів (а. с. 54).

Доказів того, що за станом здоров`я відповідач не може отримувати дохід або його дохід є дуже низьким, чи він потребує дорогого і тривалого лікування відповідач не надав.

Легка травма, стосовно якої він отримав лікування, не є тією обставиною, яка може вплинути на виконання ним обов`язку з утримання дитини.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що обов`язок з утримання дитини покладено в однаковій мірі на обох батьків, а не лише на платника аліментів за судовим рішенням.

Рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на дитину не звільняє позивачку від обов`язку і надані брати участь в її утриманні.

У питанні визначення розміру аліментів ключовими є норми статей 182 та 183 СК України.

Положення ст. 183 СК України безпосередньо регулюють визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Так, ч. 5 ст. 183 цього Кодексу передбачено, що на підставі судового наказу аліменти на одну дитину стягуються у розмірі однієї чверті, на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналогічне положення містить п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 3 ст. 19 ЦПК України).

При цьому потрібно розуміти, що за звичайних умов, зокрема за наявності у дитини обох батьків, такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Стаття 183 СК України не містить норм, щодо розміру аліментів, які стягуються в порядку позовного провадження.

Зі змісту ст. 161 ЦПК України можна зробити висновок, що у позовному провадженні розглядаються вимоги про стягнення аліментів на дітей, якщо вони пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства), необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, або розмір таких вимог є відмінним від тих, які передбачені ч. 5 ст. 183 СК України та п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

Оскільки позивачка звернулася до суду в позовному провадженні й просить стягнути з відповідача аліменти на утримання однієї дитини у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, то виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України), вона повинна, з урахуванням норм ст. 7, ст. 182 СК України, довести суду необхідність саме такого розміру аліментів для забезпечення потреб дитини.

Натомість на відповідача, який заперечує проти позову, покладається пропорційний обов`язок доведення обставин на яких ґрунтується його заперечення на позов, зокрема, необґрунтованість заявленого позивачем розміру аліментів тощо.

Проте позивачка не навела у позовній заяві жодних аргументів, які б обґрунтовували необхідність стягнення аліментів саме у такому розмірі. Наприклад: про стан здоров`я та матеріальне становище дитини; витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Розгляд цивільних справ, що виникають з сімейних правовідносин здійснюється з дотримання основних принципів цивільного судочинства, зокрема змагальності сторін та диспозитивності.

З огляду на те, що позивачка не обґрунтувала розмір аліментів, який вона просить стягнути з відповідача на утримання однієї дитини та який, за звичайних умов, відповідає розміру аліментів на двох дітей, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позов у цій частині є необґрунтованим.

Тому, враховуючи обставини цієї справи, а також допущене місцевим судом порушення норм процесуального права, оскаржуване рішення суду належить скасувати й ухвалити нове, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дитини - сина ОСОБА_7 у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, від дня пред`явлення позову, тобто з 12.05.2023, до повноліття дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому мінімальний гарантований ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу сторін на те, що визначений судовим рішенням розмір аліментів не вважається незмінним.

У майбутньому сторони не позбавлені можливості звернутись з позовом про зміну розміру аліментів в бік їх збільшення або зменшення у разі, якщо настануть обставини, передбачені ст. 192 СК України.

8.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції допустив таке порушення норм процесуального права, яке згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення та ухвалення нового судового рішення.

Крім того, місцевий суд не перевірив обґрунтованість вимоги позивачки в частині бажаного нею розміру аліментів та не навів у мотивувальній частині свого рішення відповідних висновків та мотивів, на яких такі висновки б ґрунтувалися.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначаючи розмір аліментів суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. 182, 183 СК України.

Тож, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

9.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До числа витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 с. 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Змінюючи розподіл судових витрат, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що на підставі до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, позов задоволено апеляційним судом частково (83,3%), то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 894,30 грн, що відповідає добутку мінімальної ставки судового збору, встановленій п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 цього Закону, та частки задоволених вимог позивача (1073,60 х 83,3% = 894,30).

Решта судового збору, 179,30 грн, підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо перерозподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, який суд апеляційної інстанції враховує згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи норми частин 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у п. 130, 131, 133 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вказала, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

У п. 128 вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду вказано, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України

Згідно зі змістом абз. 2, та 3 ч. 8 ст. 141 ЦПК докази розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи,подаються до суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 01.04.2023 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВА № 1045766 від 21.07.2023 адвокат Стахєєв О.О. надає правову допомогу ОСОБА_1 у Ленінському районному суді м. Кіровограда (а. с. 7, 20).

У вказаному договорі визначено та погоджено сторонами гонорар за послуги правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн, який позивачка сплатила, що підтверджується розрахунковою квитанцією серії ААА № 003364 від 21.07.2023 (а. с. 18).

Відповідач не заявляв про неспівмірність витрат позивача на професійну правничу допомогу, клопотання про їх зменшення не подав, зокрема в апеляційній скарзі на таке не посилався.

З урахуванням принципу розподілу, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2499,00 грн за правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник - адвокат Глазков Андрій Сергійович, задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.09.2023 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.05.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2499,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 894,30 грн.

Судовий збір у сумі 179,30 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 02.04.2024.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник