ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року

м. Харків

справа № 638/9340/20

провадження № 22-ц/818/1037/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2023 року у складі судді Гримайло А.М.,-

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» ( далі - КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просили стягнути з відповідача на користь позивача вартість спожитої теплової енергії у розмірі 13 878 грн 67 коп. за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року, інфляційні витрати у розмірі 129 грн. 50 коп., 3% річних у розмірі 39 грн. 12 коп. та стягнути судовий збір в розмірі 2102 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» посилаючись на порушенням норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення цокольного поверху № 3-:-6, 6 а літ. «А-4» у житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв. м., з централізованою системою опалення. Система опалення зазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлового будинку одночасно опалюється нежитлове приміщення відповідача. У порушення ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» відповідач не уклав договір з КП «Харківські теплові мережі» та отримував теплову енергію за потреби опалення за відсутності письмового договору. Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщення підтверджується актами про підключення/відключення опалення, та актами обстеження системи теплоспоживання об`єкту, складеними представниками позивача. Ні приміщення відповідача, ні житловий будинок, у якому вони розташовані, не були обладнані приладами обліку теплової енергії, тому розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався позивачем розрахунковим способом згідно з нормативними документами «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94з урахуванням теплового навантаження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідача згідно зі змістом позовної заяви за період з 01.04.2017 року по 30.04.2020 року суду не надано.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 160572243 від 22.03.2019 року вбачається, що право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху №3:-6,6а у житловому будинку літ. «А-4», загальною площею 52 кв.м., у будинку АДРЕСА_1 на підставі договору від 13.10.2015 року зареєстровано за ОСОБА_1 .

КП «ХТМ» веде господарську діяльність з вироблення, транспортування та постачання споживача теплової енергії на підставі відповідних ліцензій.

На підставі рішення Виконавчого комітету ХМР «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста» від 23.12.1998 року № 1407 в редакції рішення від 30.09.2003 року № 946 КП «ХТМ» визначено виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 обладнаний централізованою системою теплопостачання, нежитлові приміщення цокольного поверху №3-:-6, 6а є невід`ємною частиною житлового будинку.

Договір на надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між КП «Харківські теплові мережі» та ОСОБА_1 не укладався, але теплова енергія у житловий будинок за вказаною адресою надавалась.

Так, за зазначений період, який є предметом розгляду суду, складено акти представниками КП «Харківські теплові мережі» про обстеження системи теплоспоживання об`єкту, підключення та відключення вказаного будинку до джерела теплової енергії: № 177/5064 від 20.10.2016 р., № 177/6510 від 03.04.2017 р.; № 177/7419 від 15.10.2017 р., № 177/4894 від 10.04.2018 р.; № 177/8905 від 19.10.2018 р.; № 177/9891 від 10.04.2019 р.; № 177/10351 від 23.10.2019 р.; № 177/11559 від 08.04.2020 р.

В акті КП «Харківські теплові мережі» №177/1285 від 19.04.2019 року обстеження зазначається, що приміщення площею 52 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , система опалення нежитлового приміщення єдина з житловим будинком, провести обстеження не вбачається можливим у зв?язку з відсутністю доступу, споживачу ОСОБА_1 приписано укласти договір на споживання теплової енергії.

24.12.2019 року на адресу відповідача ОСОБА_1 КП «Харківські теплові мережі» направляло вимогу про оплату спожитої теплової енергії та рахунки-фактури: від 06.06.2019 р. за травень 2019 на суму 9949,84 грн.; від 06.09.2019 за серпень 2019 на суму 5410,26 грн,, від 06.12.2019 за листопад 2019 на 503,47 грн.

На спростування позовних вимог відповідачем надано Акти обстеження та прийому передачі вказаних приміщень ОСОБА_1 (Харківська асоціація незалежних арбітражних керуючих) від 13.10.2015 року та 01.12.2019 року, де зазначено про відсутність у вказаних приміщеннях газо-, тепло-, водо-, електропостачання та опалення.

Згідно довідки СПКО «Реконструкція» при введені в експлуатацію вказаного приміщення у 1995 році система опалення та/або приборів опалення в цих нежитлових приміщеннях не було, теплопостачання у приміщеннях відповідача відсутнє з часу реконструкції будинку та введення в експлуатацію у 1995 році, відсутність опалення у нежитлових приміщеннях цокольного поверху № 3-:-6, 6 а літ. «А-4» у житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв. м. також підтверджується технічним паспортом КП «ХМБТІ».

Як на підставу позовних вимог з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, КП «Харківські теплові мережі» посилалося на те, що Дягілев АА. має заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 13 878 грн 67 коп. за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року, інфляційні витрати у розмірі 129 грн 50 коп., 3% річних у розмірі 39 грн 12 коп. та стягнути судовий збір в розмірі 2102 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо виконання умов договору про надання послуг постачання теплової енергії .

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, визначено споживача теплової енергії, як фізичну особу, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

З матеріалів справи убачається, що з 22.03.2019 року за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху №3:-6,6а у житловому будинку літ. «А-4», загальною площею 52 кв.м., у будинку АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомості 160572243, на підставі договору про розірвання договору дарування від 13.10.2015 року. Відповідач ОСОБА_1 є споживачем та несе обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг у розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Матеріали справи свідчать про те, що нежитлові приміщення, які розташовані в будинку АДРЕСА_1 обладнані системою опалення, яка є єдиною із системою опалення будинку, що підтверджується актом обстеження від 17 квітня 2019 року № 177/1285.

Як свідчать акти про підключення та відключення опалення в житловому будинку по АДРЕСА_1 №№ 177/5064 від 20.10.2016 р., № 177/6510 від 03.04.2017 р.; № 177/7419 від 15.10.2017 р., № 177/4894 від 10.04.2018 р.; № 177/8905 від 19.10.2018 р.; № 177/9891 від 10.04.2019 р.; № 177/10351 від 23.10.2019 р.; № 177/11559 від 08.04.2020 р., які складені представниками позивача та представниками житлово-експлуатаційної організації, вказаний будинок підключався до центрального опалення та відповідно відключався в неопалювальний період, а отже, і зазначені нежитлові приміщення також були підключені до центрального опалення.

За період користування тепловою енергією у вказаних нежитлових приміщеннях з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року рахується заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 13 878,67 грн.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково вважав, що є підстави для відмови в задоволенні позову, оскільки відсутні докази наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідача за період з 01.04.2017 року по 30.04.2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.

Отже, зменшені вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.04.2017 року по 30.04.2020 року, заявлені в межах строку позовної давності у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Щодо посилання відповідача на той факт, що відповідно до актів обстеження та прийому передачі вказаних приміщень ОСОБА_1 (Харківська асоціація незалежних арбітражних керуючих) від 13.10.2015 року та 01.12.2019 року, де зазначено про відсутність у вказаних приміщеннях газо-, тепло-, водо-, електропостачання та опалення та довідки СПКО «Реконструкція» при введені в експлуатацію вказаного приміщення у 1995 році, в яких зазначено про відсутність опалення у нежитлових приміщеннях цокольного поверху № 3-:-6, 6 а літ. «А-4» у житловому будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 52 кв. м., судовою колегією не приймається.

Відповідно до акту КП «Харківські теплові мережі» №177/1285 від 19.04.2019 року обстеження з якого вбачається, що будинок та нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 оснащені єдиною системою опалення з житловим будинком.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів на спростування акту КП «Харківські теплові мережі» №177/1285 від 19.04.2019 року та доказів на підтвердження від`єднання нежитлового приміщення від єдиної системи опалення з житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 або ненадання таких послуг за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року, ОСОБА_1 суду не надано.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що з квітня 2017 року відповідач не користувався належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями.

Відповідно до частин першої третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Крім того частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача, за відсутності іншого погодженого строку, сплачувати отримані житлово-комунальні послуги щомісяця.

Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно з пунктом 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Доказів відключення нежитлових приміщень, які належать відповідачу від мереж централізованого опалення, або ненадання таких послуг за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року, відповідачем не надано.

Як убачається з розрахунку КП «Харківські теплові мережі» заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року складає 13 878,67 грн.

Зазначена сума підлягає стягненню з власника нежитлових приміщень на користь позивача.

Що стосується вимог КП «ХТМ» щодо стягнення з ОСОБА_1 індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія погоджується з наданими позивачем розрахунком інфляційних втрат та трьох відсотків річних, згідно з яким розмір інфляційних втрат з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року- 129 грн 50 коп., 3% річних у розмірі 39 грн 12 коп.

Оскільки, відповідачем не надано доказів на спростування розрахунків позивача щодо розміру заборгованості, позовні вимоги КП «ХТМ» в частині інфляційних втрат та 3% річних також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаного рішення суду першої інстанції слід скасувати, а позовні вимоги - задовольнити.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає вартість спожитої теплової енергії у розмірі 13 878 грн 67 коп. за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року, інфляційні витрати у розмірі 129 грн 50 коп., 3% річних у розмірі 39 грн 12 коп..

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, з матеріалів справи вбачається, що КП «Харківські теплові мережі», звертаючись до суду з позовом та апеляційною скаргою сплатило 2 102,00 грн та 3 153,00 грн судового збору .

Таким чином з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» слід стягнути судовий збір у розмірі 5 255,00 грн (2 102,00 грн -3 153,00 грн).

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 13 878 грн 67 коп. за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2020 року, інфляційні витрати у розмірі 129 грн 50 коп., 3% річних у розмірі 39 грн 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 5 255,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова