УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №199/10713/23 (провадження №2/199/885/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник позивача із вищевказаною заявою про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат по справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. Заява мотивована тим, що судом при ухваленні рішення суду про задоволення позовних вимог по цивільній справі №199/10713/23 не вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, хоча позивачем в судовому засідання 28 квітня 2024 року було зазначено про те, що він буде заявляти клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.

З огляду на положення ст.270 ч.4 ЦПК України виклик сторін та інших учасників справи у судове засідання задля вирішення питання про ухвалення додаткового рішення не є обов`язковим. За таких обставин суд вважає також за можливе у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України провести судове засідання за відсутності сторін, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового судового рішення та матеріали цивільної справи №199/10713/23 (провадження №2/199/885/24), суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №199/10713/23 (провадження №2/199/885/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. За наслідками розгляду такої справи судом 28 березня 2024 року ухвалено рішення про задоволення позовних вимог. При цьому зі змісту передостаннього абзацу мотивувальної частини такого рішення суду вбачається, що судом у відповідності до ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат по справі в повному обсязі, зокрема і заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у стягненні яких судом відмовлено з підстав їх недоведеності.

При цьому, як вбачається зі змісту звукозапису останнього судового засідання у справі позивачем дійсно усно заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу, однак при цьому не подано суду жодних доказів на обґрунтування таких витрат та не заявлено про наміри подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Більш того, в тексті самої позовної заяви стороною позивача не наведено навість орієнтовного розміру витрат на професійну правничу допомогу. То ж суд і здійснив вирішення питання про розподіл судових витрат у справі, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, одразу при ухваленні рішення по суті справи, відмовивши у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Нормами ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 4-5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.ч.1-3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями ст.246 ЦПК України встановлено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст.270 ЦПК України.

В свою чергу, нормою ст.270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно ст.259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини в контексті наведених вище положень законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат по справі, а саме стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки питання розподілу судових витрат в повному обсязі вже було вирішено при ухваленні рішення суду від 28 березня 2024 року, про що свідчить передостанній абзац мотивувальної частини такого судового рішення, де вказано про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, стороною позивача не зазначено в позові орієнтовного розміру витрат на професійну правничу допомогу, не подано у передбачений ст.141 ч.8 ЦПК України порядку та строки доказів таких судових витрат, не заявлено про їх подання після ухвалення рішення суду у строки, зазначені тією ж нормою цивільного процесуального закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.133, 137, 141, 258-261, 263, 268, 270, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача та у прийнятті додаткового рішення щодо розподілу судових витрат по цивільній справі №199/10713/23 (провадження №2/199/885/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.261 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.М. Авраменко