Провадження № 4-с/752/44/24
У Х В А Л А

іменем України

05.03.2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

при секретарі Солодовник Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

у листопаді 2023 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Оксененка Д.О. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив:

-визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту зі всього майна не скасування заборони на його відчуження, належного ОСОБА_1 , накладеного згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 22.01.2015 року у виконавчому провадженні № 46076544;

-зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт зі всього майна та скасувати заборону його відчуження, належного ОСОБА_1 , накладеного згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 22.01.2015 року у виконавчому провадженні № 46076544.

В обґрунтування вимог, викладених у скарзі, зазначено про те, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 46076544 від 22.01.2015, з примусового виконання виконавчого листа № 2-1210/10, виданого 27.04.2010 Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики у розмірі 2 728 000 грн, пеню у розмірі 654 720 грн, штраф у розмірі 556 000 грн, збитки від інфляції у розмірі 100 936 грн, а всього - 4 039 656 грн.

30.06.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». За даними автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № 46076544 завершено.

Матеріали виконавчого провадження № 46076544 знищено. Повторно виконавчий лист до відділу на виконання не надходив. Строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 30.06.2019 року. За вказаних обставин, представник заявника зазначає, що для подальшого застосування арешту майна боржника ОСОБА_1 відпали законні підстави.

Представник заявника звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою від 17.10.2023 про скасування арешту майна, яку відділом отримано 09.11.2023 року. Однак відділом вказана заява проігноровано, чим допущено бездіяльність, яка порушує права заявника.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 57).

Копія ухвали про відкриття провадження у справі, примірник скарги з додатками направлявся заінтересованій особі ОСОБА_2 , однак не отримані останнім у зв`язку із відсутністю (вибуттям) адресата за зазначеною адресою, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 61).

Від суб`єкта оскарження - представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відзив на скаргу не надходив.

Від представника заявника 05.03.2024 надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутність заявника та його представника.

Дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст.448 ЦПК України).

Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2011 року, постановленим у цивільній справі № 2-1210/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування боргу за договором позики у розмірі 2 728 000 грн, пеню у розмірі 654 720 грн, штраф у розмірі 556 000 грн, збитки від інфляції - 100 936 грн, а всього - 4 039 656 грн (а.с. 7-32).

Згідно даних акту № 4 від 14.12.2020 року, матеріали цивільної справи № 2-1210/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики вилучені для знищення як номенклатурних справ, що не підлягають зберіганню (а.с. 1-3).

З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2010 Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-1210/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 4 039 656 грн.

22.01.2015 державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (наразі - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46076544 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1210/10, а також постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

04.03.2015 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, оскільки згідно повідомлення УДАІ ГУМВС України в м. Києві від 18.02.2015 за боржником зареєстровано транспортний засіб.

15.05.2015 державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 46076544 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку із розшуком транспортного засобу).

30.06.2016 державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження № 46076544, оскільки транспортний засіб боржника не розшукано.

30.06.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві у виконавчому провадженні № 46076544 га підставі п.п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяла на час винесення постанови).

Повторно на виконання виконавчий лист № 2-1210/10 від 27.04.2010 року на примусове виконання не надходив.

Відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору як окремий процесуальний документ не виносилась, та в окреме виконавче провадження не виводилась.

Наведені обставини випливають з листа № 20374 за підписом начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ю.Бучацького (а.с. 44-45).

З листа № 25371 за підписом начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ю.Бучацького, також вбачається, що виконавче провадження № № 46076544 від 22.01.2015 знищено за перебігом терміну зберігання (а.с. 49-50).

17.10.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Оксененко Д.О. звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, в якій просив скасувати арешт майна та зняти заборону на його відчуження, належного ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 46076544 від 22.01.2015 згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2015 року (а.с. 46-47).

Судом встановлено, що заява представника ОСОБА_1 адвоката Оксененко Д.О. від 17.10.2023 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по суті не розглянута.

За змістом положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, який був чинний на момент накладення арешту, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно з положеннями ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» 21.04.1999 № 606-XIV).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачеві - згідно із статтею 47 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав,

- згідно із статтею 48 цього Закону.

Відтак повернення виконавчого документа стягувачеві законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Таким чином, як у випадку закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, арешт, накладений на майно боржника, скасовується, а заборона на його відчуження знімається.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17, незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Судовим розглядом встановлено, що виконавче провадження № 46076544 від 22.01.2015 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1210/10, виданого 27.04.2010 Голосіївським районним судом м. Києва, завершено. Матеріали даного виконавчого провадження знищено, вказаний виконавчий лист не перебуває на виконанні. Повторно на виконання виконавчий лист не надходив, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 30.06.2019.

Таким чином, оскільки виконавче провадження завершене, матеріали виконавчого провадження знищені, а виконавчий документ був повернутий стягувачеві, який не скористався правом повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання у визначений законом строк, суд надходить до висновку про те, що подальший арешт майна боржника за встановлених обставин є незаконним та порушує законні права та інтереси боржника щодо розпорядження майном, власником якого він є.

Частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі вищевикладеного, суд надходить до висновку, що незняття арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні при вище встановлених судом обставинах є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право заявника підлягає захисту шляхом зобов`язання суб`єкта оскарження зняти арешт та скасувати заборону на його відчуження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 258-261, 268, 354, 447, 448, 450, 451 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - ОСОБА_2 , - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту зі всього майна не скасування заборони на його відчуження, належного ОСОБА_1 , накладеного згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2015 року у виконавчому провадженні № 46076544.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт зі всього майна та скасувати заборону на його відчуження, належного ОСОБА_1 , накладеного згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 22.01.2015 року у виконавчому провадженні № 46076544.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 11 березня 2024 року.

Суддя