КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 761/36809/23

провадження № 22-ц/824/992/2024

27 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.

при секретарі Колесніченко М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, за участю боржника ОСОБА_1 , стягувача Акціонерного товариства «УкрСиббанк», за апеляційною скаргою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року в складі судді Фролової І. В.,

встановив:

У жовтні 2023 року головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчук К. П звернувся до суду з поданням про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з метою повного фактичного виконання виконавчого напису № 8975 від 19.12.2014, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінчук І. А.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року в задоволенні подання відмовлено.

13.12.2023 головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука К. П. на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення подання.

Підставою апеляційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом першої інстанції норма матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що була передана боржником ОСОБА_1 в іпотеку на підставі договору іпотеки №518-А1/12-2005И (житлове приміщення) від 28 грудня 2005 року, посвідченого Івановою Л. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №9314, зареєстровано троє дітей, які не є дітьми боржника.

Матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_5 .

Матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_6 .

У власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є власне нерухоме майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , в якому можуть проживати діти. Вказані діти були зареєстровані в квартирі вже після укладення договору іпотеки, двоє з яких були зареєстровані після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на вказану квартиру. Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні подання державного виконавця.

19.01.2024 представник боржниці ОСОБА_1 - адвокат Забродіна В. О. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні вимог скаржника відмовити, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року залишити в силі.

Свої доводи мотивує тим, що ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, не передбачено право стягувача на звернення до суду з позовом про надання дозволу на примусову реалізацію майна в межах виконавчого провадження та оскарження рішення про відмову у наданні такого дозволу.

Інші учасники справи правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчук К. П. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник боржниці ОСОБА_1 - адвокат Забродіна В. О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 05 червня 2019 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59270230 з примусового виконання виконавчого напису № 8975, виданого 19.12.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчук І. А., про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 60,60 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить па праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Івановою Л. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 28.12.2005 за реєстровим №3912, - Іпотекодавець, яка 28.12.2005 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір про падання споживчого кредиту №518-А1/12-2005И про падання їй кредиту в іноземній валюті в сумі 86 184 доларів США.

Зазначене вище нерухоме майно на підставі договору іпотеки №518-А1/12-2005И (житлове приміщення), посвідченого Івановою Л. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 28 грудня 2005 року за реєстровим №9314, передано в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» (який внаслідок зміни назви перетворено на ПАТ «УкрСиббанк»). За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі : кредитна заборгованість у розмірі 79 837 доларів США 19 центів, що за курсом НБУ станом на 19.11.2014 еквівалентно 1 213 534 грн 07 коп.; заборгованість по простроченим процентам у розмірі 71 572 долара США 05 центів, що за курсом НБУ станом на 19.11.2014 року еквівалентно 1 087 903 грн 03 коп., що загалом становить 151 409 доларів США 24 цента, що за курсом НБУ станом на 19.11.2014 еквівалентно 2 301 437 грн 10 коп., а також витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 6 500 грн.

19.02.2020 представник боржника - адвокат Матвійчук В. А. звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та виготовлення його копії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 01 серпня 2022 року (справа №640/5023/20) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального відділення Міністерства юстиції ( м. Київ) старшого державного виконавця Савчука К. П. про визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Савчука К. П. щодо відкриття виконавчого провадження від 05.06.2010р., стягнення виконавчого збору від 05.06.2019р., арешт майна від 05.06.2019р., прийнятих на підставі виконавчого напису № 8975, вчиненого Літвінчук І.А. , приватним нотаріусом Київського нотаріального округу від 19.12.2014р., та зобов`язання старшого державного виконавця Савчука К. П. скасувати вказані постанови відмовлено.

Відповідно до витягу №74590446 від 26.11.2021 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб, у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 станом на 26.11.2021 зареєстровано 6 осіб, в тому числі : боржник ОСОБА_1 , з 07.11.2013 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; з 19.05.2018 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; з 17.01.2020 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 54).

Відповідно до актових записів про народження №1176 від 08.06.2016 року та №2134 від 06 листопада 2013 року, матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_5 .

Відповідно до актового запису про народження №411 від 26.02.2016 року, матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_6 .

Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( матері неповнолітніх) мають у приватній власності житловий будинок загальною площею 64,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Також встановлено, що 26.11.2021 головний державний виконавець Савчук К. П. направив до Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві ради запит щодо надання згоди на реалізацію належного боржнику мана, а саме п`ятикімнатної квартири, загальною площею 60,60 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровано троє дітей.

23.12.2021 до головного державного виконавця надійшов лист №109/04/40/-8949 від 20.12.2021 Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про відмову у наданні згоди на реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить боржнику ОСОБА_1 , де правом користування наділені малолітні діти ОСОБА_2 , 2013 року народження, ОСОБА_4 , 2016 року народження, ОСОБА_3 , 2016 року народження, з метою захисту їх житлових прав.

Відмовляючи у задоволенні подання про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що в спірній квартирі зареєстровано троє дітей, які не є дітьми боржника. У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Оскільки в матеріалах справи відсутня згода органу опуки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на реалізацію квартири, з метою дотримання та захисту житлових прав малолітніх дітей, суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення подання державного виконавця.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

За змістом статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною восьмою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

За змістом частини другої статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно із пунктом 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року N 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за N 1301/29431, визначено, що заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

- копія виконавчого документа (паперова копія виконавчого документа, виданого у формі електронного документа), а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

- копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника;

- копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»);

- у разі передачі на реалізацію конфіскованого за рішенням суду майна - копія довідки про визначення вартості майна після нарахування усіх податків і зборів, що підлягають сплаті при переміщенні майна через митний кордон України;

- у разі передачі на реалізацію ювелірного та іншого побутового виробу із золота, срібла, платини і металів платинової групи, дорогоцінного каміння і перлів, лому і окремих частин такого виробу - копії документів, що визначають його якість/характеристики/відповідність запровадженим нормативно-правовим актам та нормативним документам (за наявності);

- у разі згоди стягувача (у разі реалізації заставленого майна/предмета іпотеки згоди стягувача та заставодержателя/іпотекодержателя) на проведення третього електронного аукціону у спосіб продажу майна з можливістю зниження стартової ціни лоту - копія згоди стягувача (у разі реалізації заставленого майна/предмета іпотеки згоди стягувача та заставодержателя/іпотекодержателя);

- у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

- копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

У пункті 30 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 (далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2020 року в справі N 303/3043/19 (провадження N 61-8347св20), від 25 листопада 2019 року в справі N 718/482/15-ц (провадження N 61-16089св19), від 10 жовтня 2019 року в справі N 751/15667/15-ц (провадження N 61-12151св19) та від 18 березня 2021 року у справі N 164/1145/20 (провадження N 61-218св21).

Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2021 року головним державним виконавцем Савчуком К. П. до Органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві ради направлено запит про надання згоди на реалізацію належного боржнику майна, а саме: п`ятикімнатної квартири, загальною площею 60,60 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що у вказаній квартирі зареєстровано троє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Листом N 109/04/40-8949 від 10.12.2021 Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією надано відповідь про те, що Органом опіки та піклування розглянуто запит на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації 08.12.2021, в наданні згоди на реалізацію квартири за вищевказаною адресою відмовлено.

Згідно із пунктами 68-69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року в справі N 755/12052/19 (провадження N 14-113цс21) повноваження держвиконавця не мають того характеру та обсягів, які має суд, зокрема, в межах цивільного процесу. Обов`язки і права виконавців, закріплені у статті 18 Закону про виконавче провадження не відповідають широті повноважень та обов`язків суду, передбачених ЦПК України для вирішення судових спорів. Як приклад можна навести статтю 19 СК України, яка передбачає право суду не погодитись з висновками органу опіки та піклування. Тоді як законодавство України, зокрема Закон про виконавче провадження, такими повноваженнями держвиконавця не наділяє. Також, наприклад, держвиконавець позбавлений можливості встановлювати чи є у власності неповнолітніх дітей, місце проживання яких зареєстроване у квартирі, яка підлягає реалізації в рамках виконавчого провадження, інше житлове приміщення, чи мають вони право користування іншим житловим приміщенням. Для вирішення подібних питань держвиконавець і має звертатись до органів опіки та піклування для отримання відповідного дозволу, який має враховувати найкращий захист прав неповнолітніх дітей.

Тому держвиконавець не може самотужки забезпечити той самий рівень захисту відповідних прав неповнолітніх дітей, який може забезпечити суд реалізуючи, наприклад, статтю 39 Закону України "Про іпотеку".

У пункті 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року в справі N 755/12052/19 (провадження N 14-113цс21) вказано, що "на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування".

Реєстрація неповнолітніх дітей у квартирі, що є предметом іпотечного договору, при відмові органу опіки і піклування у наданні дозволу на передачу на реалізацію нерухомого майна, перешкоджає виконанню виконавчого напису №8975 від 19.12.2014, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Літвінчук І. А. , про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

Слід також звернути увагу на те, що чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Проте виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

При цьому дбати про дітей та їх інтереси мають насамперед батьки, а держава охороняє інтереси дітей при вчиненні саме батьками дій, які можуть нашкодити інтересам дітей.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі N 453/1637/21 (провадження N 61-7418св22).

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання виконавчого документу, саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, виконавець має право звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: статус нерухомого майна (чи є воно предметом іпотеки), з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; який ступінь споріднення між дітьми і боржником та інші обставини.

При вирішенні питання щодо дотримання прав неповнолітніх дітей у цій справі необхідно виходити із нижченаведеного.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно мати неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , також мати неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_6 мають власне нерухоме майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому іпотекодавцем за договором іпотеки є ОСОБА_1 .

Таким чином права дітей внаслідок реалізації предмета іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса не можуть вважатись порушеними.

Крім того, реєстрацію місця проживання дітей у спірній квартирі було здійснено 07.11.2013, 19.05.2018, 17.01.2020, тобто після укладення договору іпотеки від 28.12.2005 року та без згоди іпотекодержателя, під час вчинення дій щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що свідчить по недобросовісність дій боржника, спрямованих на ускладнення звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.

Оцінюючи лист Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 10 грудня 2021 року N 109/04/40-8949, яким відмовлено у наданні дозволу на реалізацію арештованої квартири, колегія суддів виходить з того, що він є недостатньо обґрунтованим.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання державного виконавця.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

У відповідності до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, скасовує прийняте у справі судове рішення та ухвалює нове судове рішення про задоволення подання державного виконавця, з ОСОБА_1 на користь Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 684,00 грн, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року скасувати.

Подання головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича задовольнити.

Надати дозвіл на реалізацію квартири, право на користування якою мають малолітні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , відповідно до виконавчого напису №8975, виданого 19 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчук І. А.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) 2 684,00 грн судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.04.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук