УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 472/555/23

провадження № 61-3611ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою представником Ніколаєнко Оленою Миколаївною, на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року в складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Коломієць В. В., Ямкової О. О., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або Банк) подало до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 70 915,04 грн та судовий збір в розмірі 2 684 грн.

Заочним рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2023 року позов Банку задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 57 164,47 грн, яка утворилася станом на 10 березня 2023 року. Розподілено судові витрати.

22 січня 2024 року Банк подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25 січня 2024 року залишено без руху у зв`язку з необхідністю надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду. Надано строк десять днів з дня отримання ухвали для надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року відмовлено АТ КБ «Приватбанк» у відкритті апеляційного провадження у справі за його апеляційною скаргою на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2023 року.

Ухвала мотивована тим, що 25 січня 2024 року Банк отримав копію ухвали у електронному кабінеті у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, про що свідчить довідка про доставку електронного документу. Позивач у строки, встановлені апеляційним судом, заяву про поновлення строку не надав. Тому є підстави для відмови АТ КБ «Приватбанк» у відкритті апеляційного провадження.

11 березня 2024 року засобами поштового зв`язку представник АТ КБ «ПриватБанк» - Ніколаєнко О. М. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 15 лютого 2024 рокута направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційна скарга від імені та в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» була подана представником Ніколаєнко О. М. Проте ухвала Миколаївського апеляційного суду від 25 січня 2024 року про залишення без руху апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» в електронний кабінет представника Ніколаєнко О. М. не надходила. Таким чином, представник був позбавлений можливості реалізувати своє право, передбачене чинним законодавством, та направити заяву про усунення недоліків.

Також 13 лютого 2024 року надсилалася заява про усунення недоліків.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частини третя, четверта статті 357 ЦПК України).

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. (частини п`ята, сьома статті 14 ЦПК України).

Згідно з частинами п`ятою-сьомою, одинадцятою статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє. Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 4 частини першої стаття 358ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126ЦПК України).

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга статті 127 ЦПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків. Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках. Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства. Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків. Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків. (див. висновки у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 175/957/19 (провадження

№ 61-12294св20)).

Апеляційний суд встановив, що апеляційну скаргу Банком подано 22 січня 2024 року, в той час як останнім днем для її подачі було 29 грудня 2023 року, заява про поновлення процесуального строку до апеляційної скарги не додана, в апеляційній скарзі Банк також не ставив питання про поновлення строку на її подачу. Тому ухвалою апеляційного суду від 25 січня 2024 року апеляційну скаргу Банку залишено без руху та надано строк десять днів з дня отримання ухвали для надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення. 25 січня 2024 року Банк отримав копію ухвали у електронному кабінеті у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, про що свідчить довідка про доставку електронного документу. Позивач у строки, встановлені апеляційним судом, заяву про поновлення строку не надав.

За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову АТ КБ «Приватбанк» у відкритті апеляційного провадження на підставіпункту 4 частини першої стаття 358 ЦПК України.

Колегія відхиляє аргумент касаційної скарги, що 13 лютого 2024 року Банком надсилалася заява про усунення недоліків, оскільки відповідний встановлений судом строк на усунення недоліків закінчився 05 лютого 2024 року і АТ КБ «Приватбанк» до закінчення цього строку не звертався до суду із заявою про його продовження.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року у справі № 472/555/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат