Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1450/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2024 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради Берегівського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гонтар Л.І., про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Виноградівської міської ради Берегівського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гонтар Л.І., про визнання права власності в порядку спадкування.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_2 , яка була матір`ю батька позивачки ОСОБА_3 . За життя померла склала заповіт на користь позивачки, за яким в присутності свідків зробила таке розпорядження: Все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі Все те, що буде належати мені за законом на день моєї смерті заповідаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці с. Великі Ком`яти, Виноградівського району, Закарпатської області. Спадкоємці, що могли б мати право на обов`язкову частку у спадкуванні за заповітом відсутні. У шестимісячний строк після смерті ОСОБА_2 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Гонтар Л.I., яка 16.01.2024 року видала Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №75434513. Разом з цим, 12.02.2024 року приватний нотаріус надала позивачці відповідь вихідний № 16/01-16 про те, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належний померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 (спадкова справа №3/2024), яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів на майно (відсутність зареєстрованих речових прав в інформаційних системах, державна реєстрація яких здійснювалась до 01.01.2013 року або на паперових носіях інформації, ведення яких здійснювалося підприємствами бюро технічної інвентаризації, або в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) та рекомендувала позивачці звернутися до суду.

Позивачка про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином своєчасно, в у підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленим належним чином своєчасно, в підготовче засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти вимог позивачки не має.

Третя особа будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в підготовче засідання також не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09.08.2023.

На день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою, виданою старостою Великоком`ятівського старостинського округу Виноградівської міської ради від 14.02.2024 № 20.4-07/104.

Після смерті спадкодавця залишилася спадщина - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який рахується за померлою ОСОБА_2 згідно довідки, виданої старостою Великоком`ятівського старостинського округу Виноградівської міської ради від 10.01.2024 № 14, на підставі записів по посподарської книги № 21 за 2016-2023 рр., особовий рахунок НОМЕР_2 .

За життя спадкодавець залишила заповіт, складений в присутності свідків та посвідчений старостою Великоком`ятівського старостинського округу Виноградівської міської ради 06.07.2023 за реєстровим № 4-82, згідно якого, належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці с. Великі Ком`яти, Виноградівського району, Закарпатської області - своїй онуці та позивачці по справі.

Заповіт заповідачем не змінений і не скасований.

Осіб, які б мали право на обов`язкову частку, незалежно від змісту заповіту немає.

Суд констатує, що позивачка після смерті своєї бабусі, як спадкоємець за заповітом спадщину прийняла в порядку ст.1269 ЦК України, оскільки звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гонтар Л.I., яка 16.01.2024 року видала Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №75434513 .

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У зв`язку з необхідністю оформлення спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гонтар Л.I., однак 12.02.2024 року приватний нотаріус надала позивачці відповідь вихідний № 16/01-16 про те, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належний померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 (спадкова справа №3/2024), яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів на майно (відсутність зареєстрованих речових прав в інформаційних системах, державна реєстрація яких здійснювалась до 01.01.2013 року або на паперових носіях інформації, ведення яких здійснювалося підприємствами бюро технічної інвентаризації, або в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) та рекомендувала позивачці звернутися до суду.

Разом з цим спадкодавець за життя не вчинила передбачених чинним законодавством дій щодо державної реєстрації належного їй права власності на вищевказаний житловий будинок.

Таким чином позивачка не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Технічну інвентаризацію житлового будинку проведено.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_4 від 06.02.2024 року технічна інвентаризації житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , становить 216230 гривень.

Згідно технічного паспорта від 07.02.2024 року по інвентарній справі №10 реєстраційний номер ТІ01:7372-7496-5937-5396, спадкове майно складається з : Житлового будинку, літньої кухні, навісу, хліва, вбиральні, свинарника, хвіртки, воріт та огорожі. Рік будівництва житлового будинку 1980.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до роз`яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 по об`єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24- 753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Разом з тим, у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1261, 1268, 1269 ЦК України, Постановою ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко