Справа № 159/4004/23
Провадження № 2/159/50/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 березня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Лесика В.О.,

за участі секретаря Посполітак Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на майно, а саме: 2/3 частки в квартирі АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами; 2/3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами площею 0,0147га з кадастровим номером :08:04:0022; 2/3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами площею 0,0185га з кадастровим номером :08:04:0023; 2/3 автомобіля марки "Citroen Bx 19", 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; 2/3 автомобіля марки "VW Transporter T4 2/5 TDi", 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_1 , після його смерті відкрилась спадщина за законом на рухоме та нерухоме майно. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_1 залишились діти померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Позивач, як дитина спадкодавця, прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а ОСОБА_3 відмовились від прийняття спадщини у користь позивача шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви. Батько за життя перебував в шлюбі з ОСОБА_5 по день його смерті. Спільних дітей від шлюбу не було. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його дружина ОСОБА_6 . Після смерті якої єдиним її спадкоємцем за законом є відповідач ОСОБА_2 .

Вказує, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово звертався до суду про визнання права власності на спадкове майно після смерті його матері ОСОБА_6 , у зв`язку з чим ухвалою суду в порядку забезпечення позову накладалась заборона нотаріусу на видачу свідоцтва про право на спадщину.

Відтак, у зв`язку з тим, що позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкове майно в позасудовому порядку, а тому звернувся з відповідним позовом до суду.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на позов.

Рух справи в суді.

Позовна заява надійшла до суду 24.07.2023 року.

24.07.2023 року ухвалою судді залишено позовну заяву без руху та надано строк для недоліків.

26.07.2023 року позивачем недоліки усунуто.

27.07.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву.

12.03.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначеного до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують, прохають їх задовольнити.

Відповідач в силу вимог ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання; в судове засідання не з`явився без повідомлення причин.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті у заочному порядку проти чого не заперечив позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 20.12.2021 року, виданим Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), батько позивача ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за законом.

Позивач є сином померлого, зокрема факт родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 , як між батьком та сином, підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_6 .

Цим же свідоцтвом про народження підтверджено, що матір`ю позивача є ОСОБА_7 .

Рішенням Ковельського міського суду Волинської області від 27 травня 1998 року встановлено, що померлий ОСОБА_4 за життя, перебував у зареєстрованому шлюбі з 07.08.1979 року по 03.04.1996 року з ОСОБА_7 та за час спільного проживання, як подружжя, придбали будинок по АДРЕСА_2 .

Цим же рішенням проведено розподіл майна, яке являється спільною власністю подружжя зокрема:

Розділено домоволодіння по АДРЕСА_2 і виділити ОСОБА_7 : коридор 2-1 площею 5,3 кв.м вартістю 1209 грн., коридор 2-2 площею 8,3 кв.м. вартістю 905 грн., кімнату 2-3 площею 16,8 кв.м вартістю 1831 грн. , кладовку 2-4 площею 3,4 кв.м. вартістю 371 грн., ванну 2-8 площею 6,8 кв.м. вартістю 1552 грн., кухню 2-9 площею 7,8 кв.м., вартістю 1780 грн., кімнату 2-10 площею 9,1 кв.м. вартістю 2077 грн., підвал ІІІ площею 31,5 кв.м. вартістю 2270 грн. , проектуюче приміщення підвалу І площею 16,5 кв.м. вартістю 746 грн, вхідні східці , вартістю 282 грн, хлів В-І вартістю 2933 грн., всього будинковолодіння вартістю 1595 грн., що становить від загальної вартості будинковолодіння 53/100 частини.

Виділено у власність ОСОБА_4 кімнату 2-5 площею 17,1 кв.м. вартістю 1864 грн., кімнату 2-6 площею 22,1 кв.м. вартістю 5043 грн., кімнату 2-7 площею 8,0 кв.м. вартістю 1826 грн., проектуюче приміщення підвалу ІІ- площею 21,3 кв.м. вартістю 964 грн., гараж Б-1 вартістю 3899 грн., огорожу вартістю 305 грн., всього домоволоодіння вартістю 13901 грн. , що складає 47/100 частини будинковолодіння.

Зобов`язано ОСОБА_7 закрити двері з коридора вкімнати 2-2 в кімнати 2-5 , 2-6 і 2-7 , побудувати перегородку в підвалі ІІ між проектуючими приміщеннями 1 і 2.

Зобов`язано ОСОБА_4 пробити двері з двору в підвал 2 і кімнату 2-5 , з кімнати 2-5 пробити двері в кімнаті 2-6 і з кімнати 2-6 в кімнату 2-7.

Як вбачається з витягу з рішення №139 від 20.05.1999 року виконавчого комітету Ковельської міської ради, ОСОБА_4 по АДРЕСА_3 надано дозвіл на здійснену добудову до частини виділеного будинку.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 було виготовлений будівельний паспорт на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_3 .

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_7 ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , зареєстрували шлюб 31 грудня 1999 року у Ковельському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Волинської області.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( індексний номер витягів 36884620 та 36886136 від 28.04.2015 року) право власності на земельні ділянки, площею 0,0185 га та площею 0,0147 га, які розташовані по АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_4 , кадастровий номер земельної ділянки :08:004:0023 та :08:004:0023, цільове призначення яких є для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно № 13801362 від 06.03.2007 року доводиться та обставина, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Згідно з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 09 липня 2022 року автомобіль марки Citroen BХ 19", 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та автомобіль марки "Volkswagen T4", 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 зареєстровані за ОСОБА_4 .

Матеріалами спадкової справи №6/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , розпочатої 10 січня 2022 року, доводиться та обставина, що позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його батька ОСОБА_4 , шляхом подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Інший спадкоємець, сестра позивача ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини в користь позивача, шляхом подачі нотаріусу заяви про відмову у прийнятті спадщини.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

За змістом ст.ст. 328, 392 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

Тобто, після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 не склав заповітних розпоряджень, а відтак в даному випадку має місце спадкування за законом.

Як слідує зі статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 відповідно до вимог статті 1261 ЦК України є діти спадкодавця позивач ОСОБА_1 , який прийняв спадщину після смерті батька в порядку статті 1269 ЦК України, подавши нотаріусу в шестимісячний строк після смерті спадкодавця заяви про прийняття спадщини та третя особа ОСОБА_3 , яка відмовилась від прийняття спадщини в користь брата, позивача у справі.

Крім цього, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя, з 31.12.1999 року перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відтак право на частку у спадковому майні після смерті останньої має її син, відповідач у справі ОСОБА_2 .

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом, відповідно до ст. 1267 ЦК України, є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Що стосується рівності часток у спадковому майні то суд зазначає наступне.

Так, у ході розгляду встановлено, що сестра позивача ОСОБА_3 відмовилась від своє частки у спадковому майні на користь позивача ОСОБА_1 , а відтак враховуючи норми статті 1267 ЦК України щодо рівності часток спадкоємців у спадковому майні, частка позивача у даному спадковому майні становить 2/3.

Також встановлено, що після поділу майна (батьками позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ), рішенням Ковельського міського суду від 27.05.1998 року вирішено, що частина будинку по АДРЕСА_2 та добудова до нього була власністю ОСОБА_4 , тобто до шлюбу з матір`ю відповідача у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_6 .

Пунктом г) ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

За правилами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно із частиною 4 статті 86 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або за законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

У разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності.

За нормами ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Тож оскільки відбувся перехід права власності на частку у праві на будинковолодіння від однієї особи до іншої, тому право на земельну ділянку, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та право на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування, перейшло до набувача на умовах, на яких ця ділянка належала попередньому власнику.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень статей 377, 1225 ЦК України та статей 89, 120 ЗК України, судом встановлено, що оскільки позивачу належить 2/3 частки спірного житлового будинку після смерті батька ОСОБА_4 , а тому він, має право на ту частину земельної ділянки, на якій цей будинок розміщений, а також на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 466/9302/15-ц (провадження № 61-5308св19), від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/6406/16-ц (провадження № 61-7173св18).

Оскільки у позивача відсутня можливість оформити своє право власності на транспортні засоби в нотаріальному порядку і він не може отримати Свідоцтво про право на спадщину та реалізувати своє право на спадкове майно, а тому обраний позивачем спосіб захисту його прав є ефективним та забезпечить дієве відновлення його прав.

Суд вважає обгрунтовану вимогу позивача, щодо виділення йому 2/3 частки автомобіля марки "Citroen Bx 19", 1986 року випуску.

Разом з тим, що стосується виділення позивачу 2/3 частки автомобіля"Volkswagen T4" 1999 року випуску то суд вважає, що оскільки вказаний автомобіль був придбаний у період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а тому, враховуючи встановлений судом склад спадкоємців за законом, які прийняли спадщину, а також їх частки у спадщині з врахуванням відмов від права на спадщину інших спадкоємців, позивачу в даному випадку належить не 2/3 частки автомобіля"Volkswagen T4" 1999 року випуску, а 1/2 частки.

Відтак, суд задовольняє позовні вимоги частково.

Щодо розподілу судових витрат.

Позивач просив стягнути з відповідача в його користь витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

За змістом статей ст.133, ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До вказаної заяви про стягнення судових витрат представник позивача додала, Акт про прийняття-передачу наданих послуг, квитанцію до прибуткового ордера №5 про сплату ОСОБА_1 3000 грн. за правничу допомогу.

Враховуючи положення ч.3 ст. 141 ЦПК України, виходячи з того, що сума судових витрат, заявлених до відшкодування, відповідає умовам договору про надання правничої допомоги та підтверджена відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн., які сплачені позивачем, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а відтак з відповідача слід стягнути витрати за надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 81,141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 279,280-282 ЦПК України, ст.1216-1222, 1258, 1268 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на майно, а саме:

- 2/3 частки в квартирі АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами;

- 2/3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами площею 0,0147га з кадастровим номером :08:04:0022;

- 2/3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами площею 0,0185га з кадастровим номером :08:04:0023;

- 2/3 автомобіля марки "Citroen Bx 19", 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ;

- 1/2 автомобіля марки "VW Transporter T4 2/5 TDi", 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4896 (чотири тисячі вісімсот дев`яносто шість грн.42 коп.) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено та підписано без його проголошення 01 квітня 2024 року.

Головуючий: В.О.Лесик