Номер провадження: 22-ц/813/1296/24
Справа № 499/686/20
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25 серпня 2022 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним лімітом, посилаючись на те, що 01.02.2018 року відповідач підписав анкету-заяву на підставі якої отримав кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 13 000 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, у нього станом на 09.07.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 117388,92 грн., яка складається з залишку заборгованості за кредитом 37431,47 грн., та заборгованості за пенею та комісією у розмірі 79957,45 грн., які представник позивача просив стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати.

В той же час, ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк», в якому відповідно до останніх уточнень, просив визнати недійсним договір про надання банківських послуг від 01.02.2018 року та вирішити питання про стягнення судового збору та витрат на правову допомогу. В обґрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 посилався на те, що він не підписував вказану анкету заяву, підпис наявний в даній анкеті не відповідає його підпису та не збігається з підписом у його паспорті громадянина України.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 25 серпня 2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору недійсним задоволено частково.

Визнано відсутність права на стягнення у Акціонерного товариства «Універсал Банк» нарахувань, згідно договору про надання банківських послуг «Monobank» від 01.02.2018 року щодо ОСОБА_1 .

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 суму понесених ним судових витрат у розмірі 10 616,90 грн., що складається з: 840,80 грн. судового збору, 3500,00 грн. витрат на правову допомогу та 6276,10 грн. витрат на залучення експерта.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним лімітом задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору недійсним відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 12.03.2024 року на 14-00 г. представник Акціонерного товариства «Універсал Банк» не з`явився, про причини не явки не повідомив, заяви про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку та про відкладення розгляду справи з викладенням відповідних обґрунтувань не подавав.

Присутній в судовому засіданні відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 просив розглянути апеляційну скаргу без присутності належним чином повідомленого апелянта, який не повідомив про причину не явки і не просив відкласти розгляд справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин не явки відсутнього в судовому засіданні 12.03.2024 року о 14-00 год. представника Акціонерного товариства «Універсал Банк» судом апеляційної інстанції документально не встановлена, доводи щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції ним викладені в апеляційній скарзі, та наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.І п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в основному позові АТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що:

- підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію;

- відповідач не підписував анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 01.02.2018 року, що підтверджується висновком експерта;

- у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення;

- позивачем за зустрічним позовом обрано неефективний спосіб захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним;

- оскільки законом чи договором не визначено спосіб захисту прав у подібній ситуації, слід застосувати такий спосіб захисту, як визнання відсутності права відповідача по зустрічній позовній заяві здійснювати стягнення нарахування згідно кредитного договору, що буде відповідати завданням цивільного судочинства.

Колегія суддів у повній мірі погодитися з усіма такими висновками районного суду не може.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- відповідно до оригіналу Анкети-заяви від 01.02.2018 року, 01.02.2018 року між АТ «Універсал-банк» та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до якого на ім`я ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок, з кредитним лімітом 13 000,00 грн., також було досліджено виписку по рахунку та розрахунок заборгованості з яких вбачається рух коштів по рахунку та наявність заборгованості у розмірі 117 388,92 грн., яка складається з залишку заборгованості за кредитом 37 431,47 грн., та заборгованості за пенею та комісією у розмірі 79 957,45 грн.;

- відповідно до висновку експерта Одеського НДІСЕ МЮ України №21-5025 від 30.05.2022 року, складеного за ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 17.08.2021 року, підпис від імені ОСОБА_1 у наданій на експертизу анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг від 01.02.2018 року розміщений в графі «Клієнт ОСОБА_1 » виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Колегія суддів виходить з такого.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бут досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно зі ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Оцінивши наявний в матеріалах справи висновок експерта, що підпис від імені ОСОБА_1 у наданій на експертизу анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг від 01.02.2018 року розміщений в графі «Клієнт ОСОБА_1 » виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, врахувавши, що даний висновок позивачем за первісним і відповідачем за зустрічним позовом, у встановленому порядку не спростовано, суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не підписував анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 01.02.2018 року, а тому даний правочин з боку ОСОБА_1 не є укладеним.

При таких обставинах, на ОСОБА_1 не можуть бути покладені зобов`язання, які містяться у договорі про надання банківських послуг.

В свою чергу будь-яких доказів належності ОСОБА_1 до особи, яка фактично отримувала банківську картку та в подальшому використовувала грошові кошти банку в межах кредитного ліміту, в тому числі щодо зняття готівки в банкоматах, Акціонерним товариством «Універсал Банк» не надано.

При таких обставинах, суд першої інстанції набув вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 01.02.2018 року.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16:

«якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує ч.2, 3 ст.215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом з тим ВП ВС констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».

Вірно застосувавши правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку, що у задоволенні позовної вимоги про визнання договору недійсним, слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Доводи апеляційної скарги у зазначеній частині рішення зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Набувши цілком правильних висновків про відсутність підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів з наведених вище підстав та обґрунтувань, суд першої інстанції разом з тим, виходячи з того, що АТ «Універсал Банк» продовжуються спроби здійснення нарахування та стягнення заборгованості з відповідача згідно з кредитним договором, який є неукладеним, а захистити права позивача шляхом визнання недійсним кредитного договору, який фактично є неукладеним, неможливо, законом чи договором не визначено спосіб захисту прав у подібній ситуації, вважав за необхідне застосувати такий спосіб захисту як визнання відсутності права відповідача по зустрічній позовній заяві здійснювати стягнення нарахування згідно кредитного договору, що буде відповідати завданням цивільного судочинства, внаслідок чого зустрічна позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Проте такий висновок суду першої інстанції не узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, відповідно до якої:

«особливість спорів про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань полягає в тому, що позивач просить суд підтвердити (визнати) існуючий стан прав і обов`язків у договірних відносинах з іншою стороною для правової визначеності сторін договору в цих відносинах, однакового розуміння ними своїх прав та обов`язків за цим договором. Саме цим спори про захист інтересу у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань відрізняються від спорів про зміну, припинення правовідносин (наприклад, зміну, розірвання договору), коли договірні відносини між сторонами змінюються або припиняються внаслідок судового рішення.

Способами захисту інтересу особи в правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.

Такі способи захисту будуть належними, лише якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите».

Тобто у разі якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора або кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

В даному випадку такий спосіб захисту відповідачем не обирався, а був застосований судом.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про визнання відсутності права на стягнення у Акціонерного товариства «Універсал Банк» нарахувань, згідно договору про надання банківських послуг «Monobank» від 01.02.2018 року щодо ОСОБА_1 слід скасувати та у цій частині вимог відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині часткового задоволення зустрічного позову та визнання відсутності права на стягнення у Акціонерного товариства «Універсал Банк» нарахувань, згідно договору про надання банківських послуг «Monobank» від 01.02.2018 року щодо ОСОБА_1 - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у цій частині вимог. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем за зустрічним позовом заявлено позовну вимогу немайнового характеру (про визнання договору недійсним без застосування наслідків недійсності недійсного правочину) яка згідно із Законом України «Про судовий збір» становить на час звернення до суду з позовом 840 грн. 80 коп. і яка сплачена ОСОБА_1 згідно з квитанцією від 08.10.2020 року (т. 2 а. с. 43).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні зустрічного позову до суду, у позові заявлено про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу, які він очікує понести у загальному розмірі 3 500 грн., з яких 2 500 грн. підготовка та формування зустрічної позовної заяви для подачі і її подача до суду та 1 000 грн. підготовка клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, а також надано копію договору про надання правової допомоги з адвокатським бюро «Сергія Пагера» з визначеною у договорі вартістю послуг з надання правової допомоги - 3 500 грн. із розрахунку вартості однієї години роботи адвоката 500 грн.; акту виконаних робіт на загальну суму 3 500 грн. в якому визначено підготовка та формування зустрічної позовної заяви для подачі її до суду - 5 годин роботи адвоката -2 500 грн., підготовка клопотання про проведення почеркознавчої експертизи - 2 години роботи адвоката - 1 000 грн., квитанцію про сплату послуг за надання правової допомоги - 3 500 грн (т. 2, а.с. 39-42,44).

Крім того, відповідачем за первісним та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 понесені витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи на суму 6 276 грн. 10 коп.

Оскільки внаслідок перегляду справи в апеляційному порядку відмовлено в тій частині вимог, які ОСОБА_1 у зустрічному позові не заявлялися, а були задоволені судом в порядку ефективного захисту порушених прав позивача за зустрічним позовом і після скасування рішення в цій частині, у даних вимогах відмовлено, а в іншій частині рішення залишено без змін, понесені ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору за подання зустрічного позову до суду у розмірі 840 грн. 80 коп., не підлягають відшкодуванню з АТ «Універсал-банк» на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, загальна сума судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу і за проведення судової експертизи становить 9 776 грн. 10 коп. (3 500 + 6276,10).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25 серпня 2022 року в частині часткового задоволення зустрічного позову та визнання відсутності права на стягнення у Акціонерного товариства «Універсал Банк» нарахувань, згідно договору про надання банківських послуг «Monobank» від 01.02.2018 року щодо ОСОБА_1 - скасувати та у цій частині вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 776 грн. 10 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 03.04.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова