ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 650/2487/23
Номер провадження: 22-ц/819/139/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Приходько Л. А.,

суддів: Базіль Л. В.,

Бездрабко В. О.,

секретар Доброва К. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Баршацький Ігор Вікторович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Білої Тетяни Володимирівни поданою від імені ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2024 року, у складі головуючого судді Хомик І.І.,

встановив:

03 листопада 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Біла Тетяна Володимирівна, звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансована компанія «Кредит Капітал», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Баршацький Ігор Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно отриманих коштів.

Посилаючись на незаконність виконавчого напису та на порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 09 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Баршацьким І.В., який зареєстрований в реєстрі за № 1502 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 11766.00грн.

Вказуючи на те, що в рамках виконавчого провадження №64784283 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису з позивача, як з боржника за виконавчим документом на користь відповідача стягнуто 7439.25 грн., просив суд стягнути з ТОВ ФК «Кредит-Капітал» на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 7439.25грн.

Також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме стягнути з відповідача на його користь 536.00грн - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову та 10800.00грн - витрати на правничу допомогу.

Обґрунтовуючи вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу позивач навів попередній розрахунок витрат на правничу допомогу на загальну суму 10800.00грн, вказавши, що докази понесених витрат будуть подані відповідно до вимог частини 8 статті 141 ЦПК України.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Біла Т.В. , подана заява про розподіл (стягнення) втрат на правничу допомогу в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10800грн., які складаються з : 5000.00грн - складання позовної заяви; 2000.00грн - складання заяви про розподіл судових витрат; 1500.00грн складання заяви про забезпечення позову; 300.00 грн - усна консультація щодо правовідносин, що виникли між сторонами; 1000.00грн - правовий аналіз документів; 1000.00грн - аналіз судової практики з подібних правовідносин.

18 грудня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Біла Т.В., подав заяву про розподіл (стягнення) втрат на правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 15800грн., які складаються з : 5000.00грн - складання позовної заяви; 2000.00грн - складання заяви про розподіл судових витрат; 1500.00грн складання заяви про забезпечення позову; 300.00 грн - усна консультація щодо правовідносин, що виникли між сторонами; 1000.00грн - правовий аналіз документів; 1000.00грн - аналіз судової практики з подібних правовідносин; 1000.00грн аналіз відзиву на позов; 4000.00грн підготовка відповіді на відзив.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 09 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Баршацьким І.В., який зареєстрований в реєстрі за № 1502 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 11766.00грн.

Стягнуто з ТОВ ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 7439.25грн.

Стягнуто з ТОВ ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536.00грн за подання заяви про забезпечення позову.

Відмовлено у задоволені вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачем документи для вчинення виконавчого напису не можна вважати безспірними, оскільки вони не підтверджують безспірність заборгованості в зазначеному розмірі та періоду її виникнення, а отже при вчинені оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не було належним чином перевірено факту безспірності заборгованості та періоду її виникнення.

Відмовляючи у задоволені вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд першої інстанції вказав на те, що позивачем не надано доказів того, що ним оплачено витрати на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі адвокат Біла Т.В., діючи від імені ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 15800.00грн. Крім того, просив стягнути з ТОВ ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000.00грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказувала на те, що висновок про можливість стягнення лише фактично сплачених витрат на правничу допомогу є помилковим та не ґрунтується на вимогах процесуального закону, зокрема пунктів 1 частини 2 статті 137 та частини 8 статті 141 ЦПК України, які надають право стороні просити суд стягнути витрати на правничу допомогу без реальної оплати таких послуг, але за умови надання достатніх доказів укладення договору та правничу допомогу, детальний опис робіт (наданих послуг) та їх вартості.

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржено.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання та не повідомили причини своєї неявки.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та адвокатом Біла Т.В. 21 жовтня 2023 року укладено договір про надання правничої допомоги №44-пд/2023(далі - Договір), згідно з яким клієнт дає замовлення адвокату та зобов`язується оплатити його послуги, а адвокат бере на себе зобов`язання відповідно до замовлення Клієнта надавати йому правничу допомогу.

Розділом 4 Договору визначений порядок оплати послуг адвоката.

Відповідно до пункту 4.1 Договору на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта.

Згідно з пунктом 4.2 Договору сторони погодили вартість наданих послуг адвоката, які визначені у Додатку №1 (прайс-листі), який погоджений сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що у разі надання правничої допомоги у суді (представництво, складання заяв по суті справи та з процесуальних питань) оплата послу адвоката проводиться протягом 10-ти банківських днів після набрання судовим рішенням законної сили в незалежності від результатів розгляду справи.

Згідно з додатком № 1 до Договору, сторони погодили вартість послуг адвоката (прайс-лист), згідно якого вартість написання: заяв по суті справи становить 4000.00-5000.00грн., апеляційної або касаційної скарги становить 4000.00 -5000.00грн., усна консультація - 300.00грн., правовий аналіз документів -1000.00-1500.00грн., аналіз судової практики з подібних правовідносин -1000.00грн, гонорар адвоката - 5000.00грн.

Згідно звіту №2 про надані послуги за договором № 44-пд/2023 від 21 жовтня 2023 року, на виконання замовлення ОСОБА_1 від 21 жовтня 2023 року адвокатом надані послуги: проаналізовані надані клієнтом документи та судова практика у подібних правовідносинах; підготовлено позовну заяву; підготовлено та направлено заяву про забезпечення позову; підготовлено та направлено до суду заяву про розподіл витрат на правничу допомогу.

Загальна вартість наданих послуг складає 10800.00грн, з яких : складання позовної заяви 5000.00грн.; складання заяви про розподіл витрат на правничу допомогу - 2000.00грн.; складання заяви про забезпечення позову -1500.00грн.; усна консультація 300.00грн., правовий аналіз документів 1000.00грн.; аналіз судової практики 1000.00грн.

Згідно звіту №3 про надані послуги за договором № 44-пд/2023 від 21 жовтня 2023 року, на виконання замовлення ОСОБА_1 від 11 грудня 2023 року на виконання замовлення ОСОБА_1 від 11 грудня 2023 року адвокатом надані послуги: проаналізовано відзив відповідача у справі; підготовлено відповідь на відзив.

Загальна вартість наданих послуг складає 5000.00грн, з яких : складання відповіді на відзив - 4000.00грн.; правовий аналіз документів 1000.00грн.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до пункту 3 частини третьої цієї ж статті, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики).

Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

Отже, правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.

Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з підстав не надання позивачем доказів того, що ним оплачені витрати на правничу допомогу, є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У постанові від 27 липня 2022 року у справі № 686/28627/18 (провадження № 61-3410св20) Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19(провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц(провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18(провадження № 61-44217св18), від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19(провадження № 61-14735св20) та ін.

Проте вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу суд першої інстанції не застосував висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах та не врахував практику та рекомендації Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так,у своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18)(офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf ).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).

Згідно з матеріалами справи сторони договору погодили, що клієнт має сплатити адвокату вартість наданих послуг протягом 10 банківських днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

До ухвалення рішення заявником суду надані звіти про надані послуги за договором від 02 листопада 2023 року та від 14 грудня 2023 року, які містять опис наданих послуг, та їх вартість.

На момент вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу рішення у справі не набрало законної сили.

З огляду на викладене колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відмови у повному обсязі у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з підстав не надання позивачем доказів того, що ним оплачені витрати на правничу допомогу.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем, у відзиві на позовні заяву, заявлено клопотання про відмову у відшкодуванні витрат на правничу правову допомогу посилаючись на те, що сума та вид виконаних робіт є неспівмірними та не відповідають критеріям розумності та дійсної вартості наданих послуг, час витрачений на підготовку позовної заяви є невиправданим, та явно неспівмірним із складністю наданих послуг, оскільки проведення дій по даній справі не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи , так само як і сума на проведення консультацій та підготовку заяв, відповіді на відзив тощо.

На підтвердження факту надання та вартості наданих послуг правничої допомоги надано копії звітів про надані послуги за договором від 02 листопада 2023 року на суму 10800.00грн та від 14 грудня 2023 року на суму 5000.00грн.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Положенням частини третьої статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Зі змісту звітів про надані послуги за договором від 02 листопада 2023 року та від 14 грудня 2023 року, вбачається, що адвокатом на замовлення клієнта були надані послуги, вартість яких визначена в межах обумовлених сторонами у додатку №1 до Договору, а саме: складена позовна заява (5000.00грн.), складена заява про розподіл витрат на правничу допомогу(2000.00грн), складена заява про забезпечення позову(1500.00грн), усна консультація(300.00грн), правовий аналіз документів(1000.00грн), аналіз судової практики(1000.00грн), складена відповідь на відзив(4000.00грн), правовий аналіз відзиву на позовну заяву(1000.00грн).

До апеляційної скарги додано звіт про надані послуги за договором від 30 січня 2024 року, відповідно до якого адвокатом на замовлення клієнта були надані послуги: проаналізовано рішення суду першої інстанції , вартість якої складає 1000.00грн; складено апеляційну скаргу, вартість якої складає 4000.00грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яку згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У справі, що розглядається, вирішуючи питання, чи є розмір заявлених витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, колегія суддів враховує, що справа по суті не є складною, обсяг документів є невеликим, правовідносини, що виникли між сторонами сталими, а практика у подібних правовідносинах визначеною. Також суд враховує, що перевірити час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) неможливо, оскільки не відображений у наданих суду документах. Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази щодо складання та подання заяви про забезпечення позову. Доводи викладені у заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу фактично дублюють доводи викладені в позовній заяві щодо відшкодування витрат. А аргументи, викладені позивачем у відповіді на відзив є аналогічними позовній заяві.

Дослідивши перелік і вартість послуг, наданих адвокатом позивачу за договором про надання правової допомоги, з огляду на наведене вище, апеляційний суд не може визнати співмірним зі складністю наданих послуг та з витраченим адвокатом часом заявлений позивачем розмір його витрат на правничу допомогу, зокрема, щодо підготовки та подачі заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, заяви про забезпечення позову, відповіді на відзив.

Крім того, колегія суддів погоджується з обґрунтованими доводами відповідача про те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору у цій справі з урахуванням ціни позову, оскільки складають понад 279% від ціни позову.

Отже, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, врахувавши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції та в апеляційному суді у сумі 20800.00грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і вони неспівмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції та апеляційному суді.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивача ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню у розмірі 7400.00грн., в межах ціни позову.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7400.00грн.

В іншій частині рішення не оскаржено, а тому в апеляційному порядку не переглядалося.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Білої Тетяни Володимирівни подану від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17 січня 2024 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРОПУ 35234236) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7400 (сім тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 05 квітня 2024 року

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: Л. В. Базіль

В. О. Бездрабко