Провадження № 2/638/2460/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

02.04.2024 м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Штих Т. В.,

за участі секретаря Кассіч Н. А.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Ізюмської міської військової адміністрації про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наприкінці 2019 року позивач дізнався про наявність заповіту на його ім`я посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С. І., за реєстровим номером 2925, згідно якого позивач є спадкоємцем 1/3 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

27 листопада 2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори О. М. Нікуліної, яка виконує обов`язки державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про оформлення спадщини за заповітом.

Згідно з постановою від 27.10.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину так як він пропустив шестимісячний строк для подання відповідної заяви.

У зв`язку з цим позивач був змушений звернутися до суду, строк подачі заяви позивач пропустив через неграмотність та необізнаність, вважав, що якщо є заповіт, то спадщину позивач фактично прийняв. Вказував що 2/3 частини будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належать його батьку ОСОБА_3 , після смерті якого позивач фактично прийняв спадщину.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2023 року позовна заява прийнята та відкрито спрощене провадження по справі..

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно в своєму позові просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач або його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду повідомлялись належним чином та своєчасно, повістки повертались врученими, також відповідач повідомлений шляхом направлення повісток в його електронний кабінет в електронному суді.

У зв`язку з тим, що судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, однак останній в судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, також відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 02.01.2019 року, виданим Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

24 вересня 2010 року ОСОБА_4 . З скалада заповіт посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С. І., за реєстровим номером 2925, згідно якого ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/3 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.10.2023 виданою державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Нікуліною О. М. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину так як він пропустив шестимісячний строк для подання відповідної заяви.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з вимогами ст. ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, здійснення особою права на прийняття спадщини закон пов`язує із вчиненням нею відповідних дій протягом встановленого законом строку, у тому числі поданням відповідної заяви про прийняття спадщини.

Пропуск такого строку позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, строк який пропущений з поважних причин, потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Наведені положення у повній мірі відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Аналогічна норма міститься в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При цьому, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (Постанова Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/170, Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2020 року у справі № 750/262/20).

Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Також, у пункті 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 міститься роз`яснення, відповідно до якого судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Згідно Постанови Верховного суду України від 11.11.2020 року по справі № 750/262/20, провадження № 61-14038св20, Верховний Суд зазначив, що необізнаність спадкоємця про факт смерті батька, або не спілкування внаслідок неприязних відносин, не можуть бути підставами для поновлення строку для прийняття спадщини.

До того ж за змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий висновок узгоджується з нормами, викладеними в статтях 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини.

За правилами, встановленими ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, з огляду на доводи позовної заяви, процесуальним завданням позивача було довести що він пропустив строк подіння заяво на прийняття спадщини з поважних причин.

Аналіз доказів, наданих позивачем у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що твердження позивача ОСОБА_5 про поважність причин пропуску ним строку, встановленого для прийняття спадщини, внаслідок необізнаності та неграмотності є необґрунтованими. Такі причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані судом поважними, оскільки самі по собі неграмотність та необізнаність без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску позивачем зазначеного строку. Втім, позивач не надав суду належних та достатніх доказів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 .

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений позивачем без поважних причин.

Таким чином, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, тому суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Ізюмської міської військової адміністрації про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Повний текст рішення складений 02.04.2023 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т. В. ШТИХ