Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2024 р.

м. Київ

справа № 755/4202/24

провадження № 2/755/3405/24

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 43 790,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні Дніпровського ВДВС у м. Києві перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 від 18.02.2022 року з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва № 755/218/22 від 18.02.2022 року про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.10.2009 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно Довідки-розрахунку заборгованості від 09.02.2024 року, складеної державним виконавцем Дніпровського РВДВС у м. Києві ЦМУЮ МЮ (м. Київ), сума заборгованості зі сплати аліментів складає 43 790,50 грн. за період з 09.2012 року по 01.02.2024 року. Таким чином, з моменту утворення заборгованості по сплаті аліментів, у позивача виникло право на стягнення з відповідача пені, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

08.03.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників судового розгляду в судове засідання.

Відповідач ОСОБА_2 скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого відповідач заперечив проти позову в повному обсязі, вказуючи на повну та своєчасну сплату аліментів, відповідачем зазначено, що державним виконавцем при нарахуванні заборгованості не було ураховано сплату відповідачем аліментів за період 2012-2014 роки. При цьому відповідачем надано суду новий розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно до якого заборгованість відповідача станом на 01.03.2024 року становить 25 338,50 грн., та відповідачем зауважено, що не сплаченою залишається лише сума індексації аліментів, про яку відповідач не був обізнаний та зобов`язується сплатити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу Українирегулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що 09.11.2009 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 2-3296/09 ухвалено рішення суду, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, працюючого суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 09.10.2009 і до її повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 6-8)

Судом було видано виконавчий лист № 2-3296/09 від 20.11.2009, що підтверджується розпискою наявною у матеріалах справи.

Постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 24.11.2009 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3296/09 від 20.11.2009, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп., щомісячно, починаючи з 09.10.2009 і до її повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 31.12.2015 було виконавче провадження № НОМЕР_4 було закінчене на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення ВД за належністю до іншого відділу ВДВС).

Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано довідку від 08.12.2021 про втрату оригіналу виконавчого листа № 2-3296/09 від 20.11.2009, що перебував на виконанні у Відділі в межах виконавчого провадження № НОМЕР_4. Перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що вказаний виконавчий лист після закінчення виконавчого провадження у порядку п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» повторно не зареєстровано в жодному відділі.

Із свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 , виданого 21.11.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, убачається, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , дружина змінила прізвище на ОСОБА_5 , що підтверджується копією паспорту громадянина України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2022 року у справі № 755/218/22, видано дублікат виконавчого документу на примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09.11.2009 у справі № 2-3296 про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (прізвище на час винесення рішення, до зміни прізвища - ОСОБА_6 ) аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 09.10.2009 і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За даними Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 09.02.2024 року, складеного Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва № 755/218/22, сума заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 09.2012 року до 01.02.2024 року становить 43 790,50 грн. (а.с. 10-11)

За даними Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 14.03.2024 року, складеного Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва № 755/218/22, сума заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 09.2012 року до 01.03.2024 року становить 25 338,50 грн., що є сумою індексації аліментів, яку нараховано виконавцем саме 01.03.2024 року.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що:

«правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;

розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 неустойки (пені) від суми за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва № 755/218/22 від 18.02.2022 року на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з вересня 2012 року до 01.02.2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.02.2024 року.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами діючого сімейного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача одержувача аліментів ОСОБА_1 неустойки (пені) за період з вересня 2012 року по 01.02.2024 року, - оскільки, судом встановлено, що державним виконавцем 01.03.2024 року складено новий розрахунок заборгованості, відповідно до якого відповідачем здійснено повну оплату аліментів, тобто державним виконавцем при складанні розрахунку позивачу/стягувачу не було ураховано період оплати аліментів за 2012-2014 роки, та при складанні останнього розрахунку заборгованості виконавцем встановлено відсутність з боку відповідача заборгованості по аліментам у встановленому рішенням суду розмірі, та нараховано індексацію.

Таким чином, судом встановлено відсутність вини з боку відповідача при нарахуванні аліментної заборгованості виконавцем, яким не ураховано частину здійсненої відповідачем оплати та не повідомлено останнього про нарахування нової суми індексації аліментів, що є підставою для звільнення відповідача як платника аліментів від сплати неустойки.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, не підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p, ст.ст. 180, 194, 196 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 08 квітня 2024 року.

Суддя: В.І. Галаган