ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/4511/23
Провадження № 2/210/194/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 квітня 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків і трьох процентів річних, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків і трьох процентів річних.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 10.08.2014 року о 12 год. 00 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, який керував автомобілем, який належить на праві власності позивачці. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень, а позивачці було спричинено значних матеріальних збитків.

10.02.2015 року вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області відповідача було визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України.

16.02.2023 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволено частково та стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 162726,96 грн. та судові витрати в розмірі 6287,65 грн.

30.05.2023 року позивач пред`явила до виконання виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування їй матеріальної шкоди в сумі 162726,96 грн. та судових витрат в розмірі 6287,65 грн. На даний час вимоги виконавчого листа виконані.

В позові ОСОБА_1 зазначає, що стягнення інфляційних збитків здійснює у період з 30.05.2020 року по 30.05.2023 року включно, тобто в межах строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, тому загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції становить 56304 грн.

Загальна сума боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми за період з 30.05.2020 року по 30.05.2023 року включно становить 14231 грн.

Відтак, загальна сума заборгованості становить 70535 грн.

Тому, позивач просить суд стягнути на свою користь з ОСОБА_2 інфляційні збитки в розмірі 56304 грн та три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 14231 грн, а всього 70535 грн; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 11.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву.

22.08.2023 року до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_3 . Відзив мотивований тим, що закон наділяє кредитора правом стягнення з боржника встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми саме з моменту прострочення зобов`язання, яке на момент заявлення такої вимоги вже настало. Моментом виникнення зобов`язання зі сплати суми матеріальної шкоди в розмірі 162726,96 грн. та судових витрат в розмірі 6287,65 грн. відповідач по справі ОСОБА_2 вважає 02.06.2023 року, тобто з моменту відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення вказаних сум, згідно рішення суду. Вимог щодо добровільного виконання судового рішення позивач ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 не направляла. 02.06.2023 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2023 року по справі №: 196/1545/15 по стягненню суми матеріальної шкоди в розмірі 162726,96 грн. та судових витрат в розмірі 6287,65 грн. 07.06.2023 року вказана сума заборгованості боржником (відповідачем) ОСОБА_2 сплачена в повному обсязі. 09.06.2023 року головним держаним виконавцем Семенко І.В. винесено постанову в межах виконавчого провадження НОМЕР_3 про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Таким чином, відповідач по справі ОСОБА_2 в повному обсязі добровільно виконав рішення суду з моменту виникнення такого зобов`язання. Також зазначає, що відповідач вважає помилковою думку позивача про можливість виникнення будь-яких зобов`язань та відповідно нарахування за їх невиконання інфляційних втрат та трьох процентів річних в процесі розгляду справи до ухвалення судом рішення у справі. Тому, просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків і трьох процентів річних відмовити повністю.

12.09.2023 року представник відповідача ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь відповідача в розмірі 5000 грн.

Сторонами до початку розгляду справи не подано будь-яких інших заяв, клопотань тощо.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 162 726,96 грн. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди, залишено без задоволення. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6 287,65 грн (а.с. 8-15).

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27.04.2023 року виправлено описки у рішенні Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2023 року у цивільній справі №196/1545/15ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди та вважати правильним «по батькові» позивачки ОСОБА_1 - « ОСОБА_5 », замість помилково зазначеного - « ОСОБА_6 » (а.с. 16).

02.06.2023 року постановою головного державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Семенко І.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 на виконання виконавчого листа №196/1545/15 2/0187/23, виданого 16.02.2023 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 162726,96 грн та судові витрати в розмірі 6287,65 грн (а.с. 53).

09.06.2023 року постановою головного державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Семенко І.В. виконавче провадження НОМЕР_3 на виконання виконавчого листа №196/1545/15 2/0187/23, виданого 16.02.2023 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області закінчено у зв`язку зі стягненням в повному обсязі боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (а.с. 52, зворот).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь термін прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, передумовою для стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

Так, з викладеного позивачем у поданому позові та матеріалів справи встановлено, що відповідач 07.06.2023 виконав зобов`язання по сплаті грошових коштів (а.с. 55), встановленого рішенням суду, у зв`язку з чим 09.06.2023 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_3.

Разом з тим, із позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути із відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 30.05.2020 року по 30.05.2023 року.

Виникнення зазначеного грошового зобов`язання в розмірі 162726,96 грн, на який позивачкою нараховано інфляційні збитки та 3% річних, згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України обумовлено рішенням суду від 16.02.2023 року, а тому період невиконання рішення слід рахувати від дати набрання ним законної сили.

Таким чином, розрахунок позивача інфляційних збитків та 3% річних не відповідає встановленим обставинам справи та не може бути належним доказом на підтвердження заявлених вимог, при цьому суд не може вийти за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирати докази на користь однієї із зацікавлених сторін.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а саме, правильного розрахунку суми інфляційних збитків та трьох процентів річних відповідно до встановлених судом обставин справи, а тому, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи, що суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог позову, відсутні підстави для відшкодування понесених нею судових витрат.

Тоді як, клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 599, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 79-82, 141, 265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків і трьох процентів річних залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено та підписано 05 квітня 2024 року.

Суддя: В. Є. Сільченко