ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2024 року місто Чернівці справа №727/4470/18

провадження №22-ц/822/316/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н.К.,

Суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 25 січня 2024 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, головуючий в суді першої інстанції суддя Літвінова О.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 17 серпня 2013 року відповідач отримав кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Відповідно до 2.1.1.12.6 умов та правил надання банківських послуг банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердафту), оплати винагороди банку власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Зазначало, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит, в зв`язку з чим станом на 16 квітня 2018 року має заборгованість в розмірі 95082,50 грн.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» остаточно просило стягнути з відповідача на їх користь несплачену заборгованість за кредитним договором в розмірі 9569,78 грн., яка складається з: 2990,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6579,44 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також стягнути витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 25 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 17 серпня 2013 року у розмірі 9569,78 (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 78 коп., з яких 2990,34 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6579,44 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Повний текст рішення складено 30 січня 2024 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив рішення суду від 25 січня 2024 року скасувати та в задоволенні позову відмовити.

Посилався на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказав, що останнє надходження коштів по договору від 17 серпня 2013 року мало місце 14 лютого 2014 року і після отримання цього платежу, позивач не прийняв будь яких заходів по поверненню коштів.

Позов позивачем подано до суду 05 травня 2018 року, за межами вимог умов та правил банківських послуг та за межами трирічного строку позовної давності, без посилання на поважні підстави для його поновлення.

Вважає, що суду першої інстанції необхідно було застосувати строки позовної давності та відмовити в позові.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», інтереси якого представляє адвокат Бацей Т.М. зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, судом першої інстанції ухвалено рішення з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вказала, що відповідач згідно договору від 17 серпня 2013 року отримав кредит в розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилалася на те, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Строк випущеної картки відповідача вказаний до 02.2016 року, позивач звернувся до суду з позовом - 28 квітня 2018 року, тобто до спливу строку позовної давності.

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 17 серпня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, за змістом якої відповідач погодився, що вищевказана анкета-заява, разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та Правилами надавання банківських послуг», а також «Тарифами» становить договір про надання банківських послуг. При цьому, анкета-заява не містить інформації про замовлення будь-якої платіжної (кредитної, депозитної) карти, відсутня інформація і в розділі бажаного кредитного ліміту по картці (а.с.10).

До заяви банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.11, 12-35).

До позовної заяви також долучено розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17 серпня 2013 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , за яким станом на 31 жовтня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі - 9569,78 грн., яка складається з наступного: 2990,34 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6579,44 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.107-110).

Крім того, позивач надав банківську виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача за період з 01 січня 1999 року по 31 жовтня 2023 року. При цьому, поточна заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором рахується з лютого 2014 року (а.с.119-122).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване у даній справі рішення про задоволення остаточних позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.

Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оформлення договірних відносин, у разі виконання спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT «ПриватБанк» лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи установлено, що 17 серпня 2013 року у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також ним поставлено підпис під текстом у розділі «Бажаю оформити на своє ім`я» (а.с.10).

Зазначений розділ передбачає проставлення відміток навпроти запропонованого виду карток (платіжна картка кредитка «Універсальна», пенсійна картка, картка Gold, зарплатний пакет, ідентифікація з паспортом, послуга накопичення «копілка»), проте будь-яких відміток зазначений розділ не містить. У графі про суму бажаного кредитного ліміту щодо карток кредитка універсальна/Gold також відсутні будь-які відомості.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір № б/н від 17 серпня 2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Окрім того, при пред`явленні позову банком наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", у яких містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт:

- Універсальна, 30 днів пільгового періоду;

- Універсальна, 55 днів пільгового періоду;

- Універсальна Contract;

- Універсальна GOLD.

При цьому, для карток "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та "Універсальна Contract" процентна ставка для всього періоду кредитування вказана як незмінна, а для інших карток процентна ставка підвищується у чітко вказані дати.

Використання даних наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в Анкеті-заяві позначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

Окрім того, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач при заповненні Анкети-заяви був ознайомлений та погодив використання саме цих Тарифів.

Анкета-заява не містить таких основоположних умов, виходячи з яких суд мав би реальну можливість установити укладення договору, конкретні його умови, зокрема, встановити, яка процента ставка мала б відповідати правовідносинам сторін. Розрахунок заборгованості таким доказом не є, оскільки по суті являє собою показники надходжень і витрат, стан заборгованості, нарахування інших показників.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених у цих документах розмірах і порядку нарахування.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/1280/17 (провадження №14-131цс19) з аналогічних правовідносин зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з неузгодженням останніми процентної ставки за їх користування.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Ураховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за користування кредитом, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, апеляційний суд вказує таке.

Установлено, що 17 серпня 2013 року у формулярі Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку заповнена інформація про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також ним поставлено підпис під текстом у розділі "Бажаю оформити на своє ім`я".

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 не заперечує той факт, що йому було видано банком кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії три роки, а саме до 02/16.

За розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 , станом на 28 лютого 2018 року рахується кредитна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2990,34 грн. (а.с.107-110).

Відповідно до висновку, наведеного у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року (справа № 355/558/18, провадження №61-10222св19), виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що права сторін виникають на підставі договорів та інших правочинів. Згідно з ст.ст. 3, 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків тільки недійсний правочин.

Оскільки ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті, то належним доказом зняття коштів з карткового рахунку та користування коштами в будь-який інший спосіб клієнтом є виписка по особовому рахунку.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Вказане свідчить, що на час встановлення Банком відповідачу відновлювальної кредитної лінії, відповідач мав активну банківську карту, за якою користувався наданими йому Банком кредитними грошима, із строком дії банківської карти 02/16.

Враховуючи викладене, фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому кредитор має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Щодо строку позовної давності

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги не доведеними та погоджується з висновком суду щодо відсутності підстави для застосування строку позовної давності в частині вимог про стягнення з відповідача кредитної заборгованості по тілу кредиту за вище вказаною карткою з огляду на таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина 1 статті 256 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В силу частин 1, 5 статті 261, частин 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Між сторонами укладено кредитний договір у формі анкети-заяви за зразком, розробленим банком. При цьому заява позичальника не містить умов щодо сплати процентів та інших платежів після закінчення дії договору.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

У анкеті-заяві позичальника від 17 серпня 2013 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку позовної давності.

Оскільки Умови та правила, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку позовної давності, тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

АТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, згідно правил користування платіжної карткою, картка діє в межах визначеного нею строку.

Із виписки про рух коштів за картковим рахунком вбачається, що відповідач активно використовував картку, що підтверджує факт отримання ним цієї картки, адже у даному випадку будь-які фінансові операції позичальник не міг здійснити без кредитної карти із встановленим на ній кредитним лімітом.

Відповідачем не заперечується, що він користувався кредитною карткою.

Вказане свідчить, що відповідач мав активну банківську карту, за якою користувався наданими йому Банком кредитними грошима, із строком дії банківської карти до 02/16.

Отже, сторони у справі визначили умови щомісячного повернення кредиту, при цьому не фіксованими (ануїтетними) платежами, а залежно від залишку заборгованості, домовились про строк та термін закінчення кредитування, що відповідає останньому дню строку дії картки, зазначеному на її звороті.

Погашення кредитної заборгованості щомісячними платежами здійснюється протягом всього строку дії кредитного договору та збігається з кінцевим строком дії кредитної картки - 02/2016 року включно.

Відтак за таким договором перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього місяця дії картки, тобто до 02/19.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернувшись до суду 04 травня 2018 року, позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності з часу закінчення строку дії картки №872039.

Аналогічний по суті висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 628/3327/15 (провадження № 61-887св21).

З огляду на зазначене, позивачем не пропущено строк позовної давності, а відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на пропуск кредитором строку позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позову.

Аналізуючи викладене, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника на користь Банку суми непогашеного тіла кредиту станом на 28 лютого 2018 року у розмірі 2990 грн. 34 коп.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1762,00 грн., відповідач за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 2643 грн. (а.с.42, 160, 167).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а тому судовий збір підлягає розподілу пропорційно до задоволених вимог.

А саме, апеляційний суд в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на 31 %, а тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подання позову до суду першої інстанції складає 546,22 грн. (1762 х 31% : 100%).

Крім того, оскільки апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, то на користь відповідача підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 1823,67 грн. (2643 х 31% : 100% = 819,33 грн.; 2643 - 819,33 = 1823,67).

Отже, в рахунок взаємозаліку з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 1277,45 грн. (1823,67 - 546,22).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про неузгодження сторонами кредитного правочину сплати процентної ставки за користування кредитними коштами, то рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 25 січня 2024 року слід змінити шляхом часткового задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 25 січня 2024 року - змінити, шляхом часткового задоволення позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2013 року в розмірі 2990,34 грн. замість 9569,78 грн.

В решті позову відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1277,45 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2024 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк