Провадження №2/523/2126/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"26" березня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.,

секретар судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений 15 червня 1998 року позивачем ОСОБА_1 і її чоловіком ОСОБА_4 як покупцями з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , як продавцями з іншої сторони договір купівлі продажу нерухомого майна № Н/98-0377, не визнається нотаріусом як належна підстава для оформлення спадщини на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , в зв`язку з тим, що підставою набуття права власності у померлого є договір купівлі-продажу нерухомого майна, який нотаріально не посвідчений, а тому він, на думку нотаріуса, не відповідає вимогам чинного законодавства України та належним чином не посвідчує право власності померлого на належне йому майно. Проте, на час укладення договору діяло законодавство, яким було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої права на спадкове майно, оскільки є протиріччя в правових нормах, діючих на час укладання договору щодо необхідності його нотаріального посвідчення.

Позивач і її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивача адвокат Гусаров О.Л. надав до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечуючи проти прийняття заочного рішення у справі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, відзиву, заяв та клопотань до суду не надавали.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням того, що усі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України дотримані, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані письмові докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.06.1998 року позивачкою і її покійним чоловіком як покупцями було укладено з відповідачами договір купівлі продажу нерухомого майна № Н/98-0377, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка належала продавцям в рівних частинах на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради народних депутатів 23 травня 1995року за №16-2224 зареєстрованого в МБТІ м.Одеси 14.06.1995р. за №2124 стор.112 кн.133 пр.

Зазначений Договір було укладено продавцями і покупцями, як дійсними членами Одеської універсальної товарної біржі Центр (місце розташування: м. Одеса вул. Дворянська, 13), в присутності її працівників, про що свідчать їх підписи під текстом договору скріплені печаткою вказаної біржі.

18.06.1998р. зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації під № 2124 кн.287пр. стор. 77, р. Водночас, договір від 15.06.1998 року №Н/98-0377 купівлі-продажу нерухомого майна не було посвідчено нотаріально.

Судом встановлено, що сторонами зазначеного договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дії, пов`язані з його виконанням, а саме: Продавець передав Покупцям квартиру, а Покупці сплатили грошові кошти та вселились до квартири, у якій позивач проживає до сьогодні та у цій квартирі у встановленому порядку зареєстроване її місце проживання.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка є спадкоємицею за своїм чоловіком за законом. До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України ввійшли всі права та обов`язки ОСОБА_4 , що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі майнові права померлого на половину квартири, яка була придбана за вищезазначеним договором купівлі-продажу.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії ЦК УРСР (1963 року), тому мають регулюватися його нормами.

Так, відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Натомість, згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції, що діяла на момент укладання договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою позивача по справі та тим, що з відповідачами проведений розрахунок за Договором. У той же час, відповідачі не надавали згоди на нотаріальне посвідчення Договору.

Вирішуючи спір суд виходить з того, що при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.

У зв`язку з вищевикладеним, а також враховуючи, що можливість нотаріального посвідчення цього договору у зв`язку із смертю одного із його учасників фактично втрачена, враховуючи неможливість вирішення даного питання в іншому порядку, ніж судовому, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовна вимога про визнання вищевказаного договору дійсним є обґрунтованою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Позивач позбавлена можливості розпоряджатися квартирою, реалізуючи свої майнові права щодо неї. На даний час у позивача виникла необхідність належного оформлення спадкового права на частину спірного нерухомого майна.

Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає позивачці у здійсненні свого права власності, розпорядженні нерухомим майном, а також реалізації прав спадкоємця.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити право позивача визнавши зазначений договір купівлі-продажу дійсним, а також право позивача на спадкове майно. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом. задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15 червня 1998 року за № Н/98-0377, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , який уклали ОСОБА_4 і ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з іншої сторони.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на спадкове майно у вигляді 1/2 частки квартири під номером АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцеві ОСОБА_4 на підставі договору №Н/98-0377 купівлі-продажу нерухомого майна від 15.06.1998 року, зареєстрованого на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» в Журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості за № Н/98-0377 від 15.06.1998 року, а також зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 18.06.1998 року, запис в реєстровій книзі під № кн.287пр. стор. 77, р. № 2124.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга подається через Суворовський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне судове рішення складено 26.03.2024 року.

Суддя