ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 квітня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/7118/23

Головуючий у першій інстанції Гагаріна Т. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/544/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року (місце ухвалення м. Ніжин) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. В обгрунтування позову посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 25.02.2006 по 12.08.2011, від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 01.09.2011 з відповідача стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн щомісяця, починаючи з 16.08.2011 і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що відповідно до медичного висновку від 27.01.2014 їх син є дитиною-інвалідом віком до 18 років і на сьогоднішній день визначений розмір аліментів є недостатнім для належного матеріального утримання їхньої дитини-інваліда, оскільки з дати ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі пройшов значний час, змінилися обставини, які впливають на розмір аліментів, а саме: потреби у харчуванні, одязі, товарах побутового призначення, речі першої необхідності. Також зазначає, що змінився ромір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зросли ціни, а відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки є працездатним, участі у вихованні та розвитку дитини не бере, додаткових витрат на сина не несе, працює в Державному управлінні справами та має стабільний заробіток.

Посилаючись на положення ст. 181, 183, 192 СК України, у позові ОСОБА_1 просить: змінити спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн з ОСОБА_2 на її користь, визначений рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 01.09.2011 у справі № 2-1316/11;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 15.01.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, задоволено.

Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн щомісячно на 1/4 частку його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

При ухваленні рішення, судом враховано матеріальний та сімейний стан відповідача, який офіційно працевлаштований, зміну рівня життя станом на 2023 рік, у зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини, тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Іллющенко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду від 15.01.2024 і ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити частково, а саме збільшити розмір аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі з розміру 1200,00 грн щомісячно до 4000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання законної сили судовим рішенням у цій справі до досягнення дитиною повноліття.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права; за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому має бути скасоване з таких підстав.

Заявник вказує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано роз`яснення п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно яких зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Також посилається, що ст. 192 СК України передбачає зміну раніше встановленого розміру аліментів, крім іншого також у випадках, передбачених цим Кодексом, а Сімейний Кодекс України зміну розміру аліментів не пов`язує із зміною законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів.

Тому вважає, що встановивши, що єдиною підставою позову є підвищення рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку на законодавчому рівні та без належного обґрунтування покращення матеріального стану скаржника або поліпшення здоров`я скаржника, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позову, але в порушення вимог ст. 192 СК України позов задовольнив.

Як стверджує заявник, всупереч положенням ст. 51 Конституції України та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано, що у відповідача змінився сімейний стан - вдруге укладено шлюб; у другому шлюбі народилося двоє дітей; погіршився стан здоров`я батька відповідача, тобто на утриманні відповідача перебувають дитина від першого шлюбу, двоє дітей від другого шлюбу, дружина, яка не працює і перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також його батьки.

За доводами скарги, всупереч принципу диспозитивності та ч. 2 ст. 264 ЦПК України суд першої інстанції у резолютивній частині рішення на свій розсуд вказав як початок стягнення 31.10.2023 без будь-якого належного обгрунтування.

Також вказує, що у відзиві на позовну заяву, сформовану у системі «Електронний суд» 03.12.2023, відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів та встановлення їх розмірі 4000,00 грн і такий розмір аліментів не зашкодить інтересам дитини.

Заявник вважає, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі письмові докази, які у сукупності є достатніми та свідчать про наявність підстав, передбачених ст. 192 СК України, для зміни розміру аліментів, а тому суд інстанції у порушення ст. 12, 76, 77, 78, 80 ЦПК України належним чином не дослідив, що позивач не довела покращення майнового становища відповідача, що має наслідком збільшення розміру аліментів.

Крім того, вказує, що станом на дату ухвалення рішення права та законні спільної з позивачкою дитини відповідачем не порушені, оскільки він добровільно сплачує аліменти протягом кількох років у значно більшому розмірі, ніж присуджено рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 01.09.2011, і ніж визначено Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а рішення Ніжинського міськрайонного суду від 15.01.2024 залишити без змін, а також стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 5000 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування посилається, що суд першої інстанції врахував доводи апелянта та надав їм належну правову оцінку та вважає, що розмір аліментів, який було стягнуто на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду від 01.09.2011 з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн щомісяця, не є достатнім для забезпечення мінімальних потреб неповнолітної дитини-інваліда. Зазначає, що факт народження у платника аліментів дитини в іншому шлюбі без належних і допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, а також вважає, що не є довединою та обставина, що у ОСОБА_2 на утриманні перебувають його непрацездатні батьки, оскільки він лише зареєстрований за адресою його батьків, а фактично він проживає в м. Києві. Вважає необґрунтованими доводи скарги про неврахування судом часткового визнання позову відповідачем, оскільки спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів на підставі вимог ч. 3 ст. 181 СК України, враховуючи, що позивачка звернулась до суду не про збільшення розміру стягнутих аліментів, а про зміну способу їх стягнення з твердої грошової суми на частку від заробітку.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, доводи відзиву, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 01.09.2011 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн щомісячно, починаючи з 16.08.2011 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10).

За вказаним судовим рішенням 13.09.2011 Ніжинським міськрайонним судом видано виконавчий лист і постановою державного виконавця від 03.10.2011 відкрито виконавче провадження (а.с. 8, 9).

Згідно довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 26.10.2023 неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 (а.с. 11).

З наявих у матеріалах справи медичних документів убачається, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною-інвалідом (а.с. 12).

Звертючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що син є дитиною-інвалідом віком до 18 років і на сьогоднішній день визначений розмір аліментів є недостатнім для належного матеріального утримання їхньої дитини-інваліда, зросли ціни, а відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки є працездатним, участі у вихованні та розвитку дитини не бере, додаткових витрат на сина не несе, має стабільний заробіток.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції врахував матеріальний та сімейний стан відповідача, який офіційно працевлаштований, зміну рівня життя станом на 2023 рік, у зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини, тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, проте не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення частки, яку слід стягувати з відповідача на утримання неповнолітнього сина, враховуючи наступне.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментівна утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства можна дійти висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

До аналогічного висновку дійшов й Верховний суд України у постанові від 05 лютого 2014 року по цивільній справі № 6-143цс13, зазначивши, що зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

В зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) батька, підлягає задоволенню, враховуючи матеріальний та сімейний стан відповідача, який офіційно працевлаштований, зміну рівня життя станом на 2023 рік, підвищення цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищення рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, а тому розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини.

Судом оцінено докази щодо періодичного перехування відповідачем аліментів у більшому розмірі, ніж було визначено рішенням суду, в сукупності з іншими доказами, як це регламентовано ч. 3 ст. 89 ЦПК України, та вважає це особистим волевиявленням відповідача.

Апеляційний суд враховує, що відповідач отримує стабільний щомісячний дохід, а раніше визначений судом розмір аліментів є меншим, ніж визначний законом як мінімальний, отже недостатнім для забезпечення належного утримання неповнолітньої дитини-інваліда і його гармонійного розвитку. Відповідач не надав належних доказів на підтвердження неможливості сплачувати на утримання дітини у частці від його заробітку (доходу).

Крім того, апеляційний суд також враховує, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на його утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування.

Отже, оскільки змінюються потреби в коштах для утримання і розвитку дітини, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру.

Відповідач визнає та не заперечує свій обов`язок щодо утримання сина, але не погоджується із стягненням з нього аліментів саме у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), посилаючись на те, що у нього змінився сімейний стан - вдруге укладено шлюб; у другому шлюбі народилося двоє дітей; погіршився стан здоров`я батька відповідача, тобто на утриманні відповідача перебувають дитина від першого шлюбу, двоє дітей від другого шлюбу, дружина, яка не працює і перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також його батьки пенсійного віку (а.с. 32 зворот, 35 зворот, 38 зворот, 39, 39 зворот, 40 зворот, 41, 48, 63 зворот, 64, 76 зворот).

Апеляційний суд враховує, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 був укладений шлюб з ОСОБА_4 , від якого мають спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають на його утриманні.

Також вбачається, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває дружина ОСОБА_7 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує мінімальні соціальні виплати.

Крім того, на запит апеляційного суду Головне управління ДПС у Чернігівській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надали відомості про джерела/суми нарахованого доходу ОСОБА_2 за період з 1 по 4 квартали 2023 року. Із зазначених відомостей вбачається, що розмір доходу ОСОБА_2 за період його роботи у Державному управлінні справами у 2023 році складає: січень 32545, 20 грн, лютий 32545,20 грн, березень 27982,20 грн, квітень 37108,20 грн, травень 37108,20 грн, червень 74028,37 грн, липень - 36822,97 грн, серпень 78982,76 грн, вересень 41826,63 грн, жовтень 47924,00 грн, листопад 52656,00 грн, грудень 54840,00 грн (а.с. 130-131, 132-134).

Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини позивача, колегія суддів апеляційного суду враховує, що з урахуванням розміру доходів відповідача, рекомендований розмір аліментів на одну дитину у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховучи що неповнолітня дитина є особою з інвалідністю, відповідач ОСОБА_2 працевлаштований та щомісяця отримує стабільний заробіток, на його утриманні перебувають ще двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу, перебування дружини у декретній відпустці, отже судом першої інстанції залишено поза увагою, що за рахунок свого доходу відповідач здійснює утримання трьох неповнолітніх дітей та дружини.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що є обґрунтованими доводи відповідача щодо помилково визначеного розміру частки аліментів на утримання неповнолітнього сина, та, на думку колегії суддів, з ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, саме такий розмір аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості, буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат дитини з інвалідністю і, разом із тим, співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Відповідно до статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не є сталим і може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про можливість сплачувати аліменти саме у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн, є необґрунтованими, оскільки при вирішенні зміни способу стягнення аліментів, змінюється не розмір, а спосіб.

Крім того, є обгрунтованими є доводи скарги про те, що суд першої інстанції у резолютивній частині рішення на свій розсуд вказав як початок стягнення аліментів з 31.10.2023 без будь-якого належного обгрунтування, оскільки стягнення аліментів відповідно до зміненого способу починається з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Помилково судом першої інстанції допущено і негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, оскільки на виконанні перебуває виконавчий лист № 2-1316, виданий 01.08.2011, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2011 (а.с. 9).

Посилання заявника на визнання позову не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.05.2022 у справі № 675/2136/19, суди не мають права покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Наявність заяви про визнання позову у повному обсязі не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позовних втмог в частині зміни способу стягнення аліментів.

Беручи до уваги неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, апеляційний суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 слід змінити, зменшивши розмір аліментів до стягнення з відповідача на користь позивача із 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до 1/6 частки.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За подання позовної заяви до сплати належав судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інтенціях.

Оскільки апеляційний суд змінює розмір стягнутих аліментів, зменшуючи їх, належить також змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору, зменшивши його суму з 1 073,60 грн до 687,10 грн.

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_2 сплачено 1610,40 грн судового збору (а.с. 117 зворот). У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених вимог, останньому належить компенсувати у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 579,74 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу в апеляційному суді у розмірі 5000 грн.

Відповідно до пунктів першого та другого частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18, від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

На підтвердження витрат на правову допомогу ОСОБА_1 у порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України, до відзиву на апеляційну скаргу надано ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Гордієць В.С. (а.с. 148), договір про надання правничої допомоги від 16.02.2024 (а.с. 145), детальний опис робіт наданої правничої допомоги від 18.03.2024 (а.с. 146), квитанцію до прибуткового касового ордера № 22 від 18.03.2024 про сплату витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн (а.с. 147).

Згідно п. 2.2 Договору правова допомога, що надається клієнту включає в себе: консультація; складання відзиву на апеляційну скаргу; представництво інтересів Клієнта в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, поліції, судових органах усіх рівнів; підписувати та подавати від імені Клієнта заяви, у тому числі позовні, відзиви, відповіді на відзив, заперечення та ін.

Пунктом 4.2. Договору сторони погодили розмір гонорару у фіксованій сумі у розмірі 5000 грн.

Такий розмір витрат на правничу допомогу колегія суддів апеляційного суду вважає завищеним.

ОСОБА_1 в передбаченому частиною восьмою статті 141 ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, проте апеляційний суд враховує складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співмірності та пропорційності задоволених вимог, доходить висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн є неспівмірними з розумною необхідністю витрат для цієї справи та не пропорційними до розміру задоволених витрат, а тому підлягають зменшенню до 3200 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року змінити.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року у наступній редакції:

«Змінити розмір та спосіб стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн на 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.»

Змінити розподіл судових витрат, зменшивши розмір стягнутого ОСОБА_2 судового збору на користь держави з 1073,60 грн до 687,10 грн.

Виключити з резолютивної частини рішення посилання щодо допущення негайного виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 579,74 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в сумі 3200 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 03.04.2024.

Головуючий Судді :