Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1027/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого - судді Леньо В.В., при секретарі - Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Королівської селищної ради, про визнання права земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Королівської селищної ради, про визнання права земельну частку (пай).

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача - ОСОБА_2 .

Після її смерті залишився сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЗК №0056205, виданий на її ім`я Головою Виноградівської районної адміністрації 13.02.1997 року на підставі рішення Виноградівської райдержадміністрації №66 від 11.02.1997 року.

За життя нею був залишений заповіт, посвідчений 22.05.1997 року секретарем Теківської сільської ради, яким вона заповіла все своє майно позивачу - ОСОБА_1 , в тому числі чітко вказавши в заповіті і право на земельну частку (пай).

Інших спадкоємців щодо спадщини померлої немає, так як вона була самотньою.

За прийняттям та оформленням спадщини за померлою ніхто на звертався, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.

Спадщину позивачем прийнято в порядку ст.1268 ЦК України, поскільки на момент смерті спадкодавця фактично ми з ним проживали разом (здійснював за нею догляд), що стверджується довідкою №191 від 21.12.2023 року, виданої старостатом Теківської сільської ради.

Інформація про земельну ділянку міститься у додатках до схеми розпаювання КСГП «Нива», де зазначені дані сертифікату, місце розташування, номер земельної ділянки та її площа (додається).

У зв`язку із втратою оригіналу правовстановлюючого документу позивач змушений звернутися за встановленням права на спадщину у судовому порядку.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, не дивлячись на той факт, що я фактично прийняв спадщину, однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, я не в змозі оформити своє право на спадщину.

Сторони у судове засідання не з`явилися, подали зави про розгляд справи без їх участі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 10.04.2006 року (а.с.6).

За життя ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений 22.05.1997 року секретарем Теківської сільської ради, яким вона заповіла все своє майно позивачу - ОСОБА_1 , в тому числі і право на земельну частку (пай) (а.с.7).

Інших спадкоємців щодо спадщини померлої немає, так як вона була самотньою. За прийняттям та оформленням спадщини за померлою ніхто на звертався, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.12).

Спадщину позивач прийняв в порядку ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті спадкодавця фактично проживали разом (здійснював за нею догляд), що стверджується довідкою №191 від 21.12.2023 року, виданої старостатом Теківської сільської ради (а.с.8).

Згідно копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЗК №0056205 від 18.02.1997 року ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_1 на підставі рішення Виноградівської райдержадміністрації від 11.02.1997 року №66 , в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП "Нива" розміром 2,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) становить 7811 гривень (а.с.9).

В порядку цивільного законодавства позивач прийняв спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця проживав разом.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України права власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства; сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно положень ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, інші спадкоємці відсутні. Іншого способу захистити своє право спадкоємця, як визнання права власності в судовому порядку, у позивача не має.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , у порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП "Нива" розміром 2,9 в умовних кадастрових гектарах та вартістю 7811 гривень згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЗК №0056205 від 18.02.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. В. Леньо