КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024року

м. Київ

справа №761/2798/23

провадження №22-ц/824/2049/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Гуля В.В.

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ТОВ «Київенерго-Борг» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київенерго-Борг»суму інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 127 785,73 грн, 3% річних, як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 33 966, 18 грн.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 11 грудня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 49.28/39/07-Сна.

26 червня 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами, відповідно до умов якого право вимоги до боржників перейшло від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк».

09 січня 2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Спортсервіс-СТМ» було укладено договір № 96/К про відступлення прав вимоги до відповідача.

08 листопада 2017 року рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/10580/14-ц задоволено частково позов ПАТ «Дельта банк», а саме у рахунок погашення заборгованості в сумі 2 119 257 грн 26 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки заборгованість не була сплачена відповідачем у визначений договором строк, представник позивача звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача три проценти річних в сумі 33 966 грн 18 коп. та інфляційні втрати в сумі 127 785 грн 73 коп. за період з 20 березня 2017 року по 30 вересня 2017 року, а всього 161 751 грн 91 коп.

На підставі викладеного та посилаючись на норми статей19, 27, п. 15 ст. 28, 175 ЦПК України, статей 15, 16, 22, 526, 625 ЦК України просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» 164232 (сто шістдесят чотири тисячі двісті тридцять дві) грн 91 коп., з яких: 127785 (сто двадцять сім тисяч сімсот вісімдесят п`ять) грн 73 коп. - інфляційні втрати за період з 20 березня 2017 року по 30 вересня 2017 року; 33966 (тридцять три тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн 18 коп. - три проценти річних за період з 20 березня 2017 року по 30 вересня 2017 року; 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 14 грудня 2023 року подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному розмірі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Також позивач зазначив, що позивачем протиправно нараховано 3% річних та інфляційних втрат на суму відсотків, що були нараховані у розмірі, передбаченому кредитним договором, які не є сумою основного боргу за кредитним договором.

Період розрахунку позивача починається з дати до винесення рішення суду, яким визначено розмір боргу, оскільки рішення суду датується 08 листопада 2017 роком, а період стягнення заборгованості вказаний позивачем 20 березня 2017 року по 30 вересня 2017 року.

У позивача відсутні правові підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період до 09 січня 2018 року, оскільки позивач набув права вимоги до відповідача 09 січня 2018 року, у розмірі, що визначений згідно договору № 96/К про відступлення права вимоги.

Представник позивача28 грудня 2023 року подав до Київського апеляційного суду відзив, в якому просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання від відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України, незалежно від прийняття судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки грошове зобов`язання відповідача про сплату боргу в сумі 2 119 257 грн 26 коп. виникло саме на підставі кредитного договору № 49.28/39/07-Сна від 11 грудня 2007, а не на підставі рішення суду. При цьому, судовим рішенням встановлено факт наявності такого боргу (невиконаного грошового зобов`язання) ще станом на 15 січня 2015 року. Також встановлено, що відповідачем допущено прострочення виконання взятого на себе зобов`язання за кредитним договором перед позивачем, як правонаступником кредитора, в розмірі 2 119 257 грн 26 коп., який встановлено у рішенні суду та, що інфляційні витрати у зв`язку із невиконанням грошового обов`язку за період з 20 березня 2017 року по 30 вересня 2017 року становлять 127 785 грн 73 коп., а три проценти річних становлять 33 966 грн 18 коп.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи11 грудня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 49.28/39/07-Сна, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1 262500 грн 26 коп., зі сплатою 13,35 % річних за користування кредитними коштами.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до умов якого право вимоги до боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перейшло від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта банк».

Рішенням Подільського районного суду м .Києва від 08 листопада 2017 року у справі № 758/10580/14-ц, яке набрало законної сили 17 січня 2018 року, задоволено частково позов ПАТ «Дельта Банк», а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 грудня 2007 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 , у розмірі 2 119 257 грн 26 коп., звернуто стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки - квартиру, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною для реалізації 3 333 000 грн.

У вказаному рішенні встановлено, що станом на 15 січня 2015 року виникла кредитна заборгованість у сумі 2119257,26 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 1181550,50 грн та заборгованості за відсотками у сумі 937706,76 грн.

Постановою Апеляційного суду м.Києвавід 17 січня 2018 року залишено без змін рішення Подільського районного суду м. Києвавід 08 листопада 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 рокузалишено без змін рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м.Києва від 17 січня 2018 року.

09 січня 2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Спортсервіс-СТМ» було укладено договір № 96/К про відступлення прав вимоги до ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .

В подальшому ТОВ «Спортсервіс-СТМ» змінено найменування на ТОВ «Київенерго-Борг», що підтверджується протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Спортсервіс-СТМ» від 14 вересня 2021 року.

19 липня 2021 року відповідачем на депозитний рахунок приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової З.В. внесено кошти у загальній сумі 2 119 257 грн 26 коп., для передачі позивачу на виконання зобов`язання за кредитним договором № 49.28/39/07-Сна від 11 грудня 2007 року, що підтверджується копією квитанції № 1 від 19 липня 2021 року.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини 1 статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання»; «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має лише право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а тому після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені».

Зазначений правовий висновок також міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) та є сталою.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції, встановивши, що рішення суду у справі № 758/10580/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в період заявлених вимог не було виконане, заборгованість за кредитним договором, розмір якої визначений у цьому рішенні станом на січень 2015 року, відповідачем не погашена, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач відповідно до вимог статті 625 ЦК України має право на отримання від відповідача нарахованих на вказану суму боргу 3 % річних у розмірі 33 966,18 грн та інфляційних втрат у розмірі 127 785,73 грн за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року, як на тіло та і на відсотки, оскільки інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем невірно зазначений період, за який проведені нарахування за статтею 625 ЦК України, а саме цей період визначений до ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, необґрунтований, оскільки рішенням суду у справі № 758/10580/14-ц встановлено преюдиціальніобставини, які відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме встановлено розмір невиконаного грошового зобов`язання за договором кредиту № 49.28/39/07-Сна від 11 грудня 2007 року.

При цьому посилання на рішення суду у справі № 758/10580/14-ц позивачем було зроблено лише з метою зазначення розміру заборгованості, яка була встановлена цим рішенням станом на 15 січня 2015 року, а тому вказана обставина про розмір боргу не підлягає доказуванню. Отже, позивач, обравши період з 20 березня 2017 року по 30 вересня 2017 року, за який нараховував 3 % річних та інфляційні втрати, діяв правомірно і суд обґрунтовано задовольнив його позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що 3 % річних нараховані на відсотки безпідставно за кредитом, є необґрунтованими з наступних підстав.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

Отже, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки відповідачем фактично утримувались (не повертались) позивачу кредитні кошти у розмірі 2 119 257,26 грн, саме на цей розмір, незалежно від того, з яких нарахувань він складається, і нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати.

Твердження апелянта про те, що позивач набув право вимоги до відповідача 09 січня 2018 року на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, а отже у нього відсутні правові підстави для нарахування інфляційних втрат за період до 09 січня 2018 року, є безпідставні, адже відповідно до законодавства до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Таким чином за договором № 96/К від 09 січня 2018 року про відступлення права вимоги, до позивача перейшли усі права і обов`язки за кредитним договором № 49.28/39/07-Сна від 11 грудня 2007 року.

Після аналізу обсягу дослідження доказів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, а також розгляду питання про вичерпність висновків районного суду, колегія суддів прийшла до висновку, що всі значущі аспекти справи були проаналізовані у процесуальному відношенні. Сторонам були надані вичерпні відповіді на всі ключові питання, що виникають у зв`язку з розглядом спірних відносин. Крім того, аргументи, викладені у скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків, зроблених судом у першій інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні в матеріалах справи докази і надав їм належну оцінку, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Доводів та тверджень, які б свідчили про помилковість рішення суду першої інстанції апелянтом суду надано не було.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Гуль В.В.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.