Номер провадження: 22-ц/813/71/24
Справа № 522/5637/16-ц
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Заїкіна А.П., Комлевої О.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача за первісним позовом/відповідача за самостійними вимогами третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від відповідача за первісним позовом/відповідача за самостійними вимогами третьої особи ОСОБА_3 не з`явились,

третьої особи за первісним позовом/третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору товариства з обмеженою відповідальністю «Білоптторг» представника ОСОБА_4 ,

від відповідача за самостійними вимогами третьої особи ОСОБА_5 не з`явились,

переглянувши справу №522/5637/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Білоптторг» про стягнення заборгованості, за самостійними вимогами третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Білоптторг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року у складі судді Домусчі Л.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 01 квітня 2016 року до суду з вищеназваним позовом до відповідача ОСОБА_3 , вказав, що 12 січня 2010 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 як замовниками та ОСОБА_3 як інвестором укладено Договір з метою врегулювання сукупності практичних дій його сторін щодо реалізації спільного проекту по реконструкції нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 згідно Договору купівлі-продажу від 07 липня 2006 року №3188 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та його подальшої експлуатації. В рамках укладеного Договору відповідач ОСОБА_6 взяв на себе зобов`язання спільно з замовниками приймати участь у пошуку та виборі будівельної організації для робіт з реконструкції нерухомого майна, фінансуванні витрат з реконструкції на суму не менше 10000000,00 (десяти мільйонів) грн. За період з січня 2010 року по грудень 2011 року ОСОБА_6 здійснив витрати на реконструкцію нерухомого майна в загальній сумі 2075000,00 грн., що підтверджено розпискою, надалі фінансування робіт припинив.

Позивач ОСОБА_1 зазначив, що рішенням апеляційного суду міста Києва від 18 лютого 2015 року у справі №761/12961/13-ц за позовом ТОВ «Білоптторг» стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 15913688,73 грн. за проведення ремонтно-будівельних робіт у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , що виникла на підставі договорів підряду, укладених з фізичними особами-підприємцями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Посилаючись на вказані обставини, судове рішення про стягнення заборгованості за договорами підряду, не виконання ОСОБА_3 умов Договору по фінансуванню робіт з реконструкції приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 15913688,73 грн. та судові витрати (т.1 а.с.4-6).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2016 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.39).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, зазначивши, що дійсно 12 січня 2010 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 як замовниками та ОСОБА_3 як інвестором укладено Договір з метою врегулювання сукупності практичних дій його сторін щодо реалізації спільного проекту по реконструкції нерухомого майна, а саме приміщень гуртожитку літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та його подальшої експлуатації. Пунктом 4.3 Договору сторони погодили, що обсяг інвестицій ОСОБА_3 в проект за цим Договором повинен становити суму, не менше 10 мільйонів гривень, факт отримання коштів від інвестора може підтверджуватися розпискою одного із замовників. ОСОБА_3 свої зобов`язання за Договором частково виконав та надав ОСОБА_1 2075000,00 грн., що підтверджено розпискою. Пунктом 2.3 Договору передбачено, що замовники та інвестор спільно приймають участь у пошуку та виборі будівельної організації для здійснення робіт з реконструкції об`єкту. Проте, у порушення умов Договору про спільну діяльність від 12 січня 2010 року замовники ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без погодження з ОСОБА_3 на протязі 2010-2011 років уклали з фізичними особами-підприємцями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 договори підряду. В подальшому за невиконання зобов`язань за договорами підряду судовим рішенням у справі №761/12961/13-ц з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в загальній сумі 15913688,73 грн., яку ОСОБА_1 наразі намагається стягнути у тій же сумі з ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_3 вважає, що оскільки погодження на укладення договорів підряду із фізичними особами-підприємцями не надавав, як і не надавав повноважень замовникам діяти від його імені на виконання Договору від 12 січня 2010 року, то жодних прав та обов`язків у нього по відшкодуванню витрат за договорами підряду не виникло. Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що не порушував прав ОСОБА_1 та власних обов`язків, що випливають із Договору від 12 січня 2010 року, з огляду на що позовні вимоги безпідставні (т.1 а.с.45-46).

22 червня 2016 року ТОВ «Білоптторг» звернувся до суду у справі №522/5637/16-ц з заявою про залучення товариства до участі в справі в якості третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору (т.1 а.с.58-59).

ТОВ «Білоптторг» подав позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якій після уточнення 21 лютого 2018 року позовних вимог зазначив, що фізичні особи-підприємці ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підставі Договору підряду №27/12 від 27 грудня 2010 року, Договору підряду №01/10 від 01 жовтня 2010 року, Договору підряду №30/06 від 30 червня 2011 року виконали роботи з реконструкції та ремонту приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , проте вартість робіт оплачена не була, що підтверджено актами звірки взаємних розрахунків. На підставі Договору цесії №15/02/13/1 від 15 лютого 2013 року, Договору цесії №15/01/13-3 від 15 лютого 2013 року, Договору цесії №15/02/13-5 від 15 лютого 2013 року, укладених між ТОВ «Білоптторг» та фізичними особами-підприємцями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , право вимоги сплати заборгованості за договорами підряду перейшло до ТОВ «Білотпторг», яке звернулось до суду та отримало у справі №761/12961/13-ц рішення на свою користь. В подальшому у справі №761/12961/13-ц судове рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ТОВ «Білоптторг» заборгованості в загальні сумі 15913688,73 грн. було скасовано в касаційному порядку, оскільки ОСОБА_1 надав до касаційної інстанції укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Договір від 12 січня 2010 року. ТОВ «Білоптторг» вважає, що Договір від 12 січня 2010 року, про який не було відомо до 2016 року, є схемою ухилення від виконання зобов`язань за рішенням суду у справі №761/12961/13-ц про стягнення за договорами підряду заборгованості в загальній сумі 15913688,73 грн. ТОВ «Білоптторг» просив визнати на підставі статті 234 ЦК України в силу фіктивності недійсним Договір від 12 січня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (т.1 а.с.62-69, уточнення позовних вимог т.2 а.с.186-189).

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_10 заперечив проти вступу в справу в якості третьої особи ТОВ «Білоптторг», обґрунтувавши тим, що Договір від 12 січня 2010 року регулює правовідносини між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та не впливає на права та обов`язки ТОВ «Білоптторг», що виникли на підставі укладених у 2013 році між фізичними особами-підприємцями та товариством договорів цесії (т.1 а.с.117-118).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2016 року позов ТОВ «Білоптторг» прийнято та об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (т.1 а.с.133).

Ухвалою апеляційного суду від 04 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2016 року про відкриття провадження у справі залишено без змін (т.1 а.с.242-243).

Ухвалою апеляційного суду від 04 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2016 року про призначення судової фізико-хімічної експертизи документів залишено без змін (т.1 а.с.244-245).

07 червня 2017 року Київський науково-дослідний інститут судових експертиз направив до суду Повідомлення про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи документів (Договору від 12 січня 2010 року, розписок) №21997/16-34 від 29 травня 2017 року (т.2 а.с.47, 48).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2018 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі в справі за вимогами ТОВ «Білоптторг» залучено в якості співвідповідача ОСОБА_5 , прийнято до провадження уточнені позовні вимоги ТОВ «Білоптторг» (т.2 а.с.186-189, 203-204).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; задоволено вимоги третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, ТОВ «Білоптторг» про визнання договору недійсним; визнано недійсним Договір інвестицій від 12 січня 2010 року, укладений з помилковою датою 10 січня 2010 року, між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 як замовниками та ОСОБА_3 як інвестором щодо реконструкції приміщення гуртожитку, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , за спільні кошти та подальшої експлуатації даного об`єкту нерухомості (т.3 а.с.148-163).

Висновок суду мотивовано тим, що Договір від 12 січня 2010 року (з помилково вказаною датою 10 січня 2010 року) містить ознаки фіктивного правочину, так як договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, воля сторін договору не відповідала зовнішньому її прояву, тобто, сторони, укладаючи договір, знали про наслідки його укладення та не бажали настання таких наслідків, тому наявні правові підстави для визнання вказаного договору недійсним. Сторони договору мали інші цілі, ніж ті, що передбачені оспорюваним договором. ТОВ «Білоптторг» довів, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не мали наміру реалізовувати укладений між собою договір. Факт фіктивності Договору та порушення норм статті 203 ЦК України при укладення Договору знайшов своє підтвердження, тому вимоги ТОВ «Білоптторг» підлягають задоволенню, вимоги ОСОБА_1 безпідставні. Оригінал Договору у ОСОБА_1 відсутній.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення пред`явленого ним позову та про відмову в задоволенні самостійних вимог третьої особи ТОВ «Білоптторг» (т.3 а.с.167-180).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Рішення ґрунтується на припущеннях. Суд вимагає від сторони доведення факту реалізації договору для підтвердження його дійсності, що суперечить принципам цивільного права, де діє презумпція правомірності правочину. Вимога доведення наміру реалізації правочину є неправомірною. Стаття 627 ЦК України гарантує свободу договору, стаття 6 ЦК України передбачає вільний вибір контрагента при укладенні договору та визначенні його умов. За положеннями статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В Договорі всі істотні умови, щодо яких сторони досягли згоди при укладенні правочину, викладені. Законодавство не забороняє сторонам укладати правочин, час дії якого визначається «моментом його повного виконання». На виконання положень Договору інвестор здійснив витрати на реконструкцію нерухомого майна в період з січня 2010 року по грудень 2011 року в розмірі 2075000,00 грн., що підтверджено розпискою як додатком до Договору. За діючим законодавством у разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. За положеннями статті 234 ЦК України для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. На виконання Договору ОСОБА_3 надавав грошові кошти, а ОСОБА_1 їх отримував, про що надав розписку. Відмова у задоволенні позову на підставі того, що позивач не може надати втрачений судом оригінал договору, є такою, що суперечить принципу розумності та справедливості та обмежує доступ особи до суду. Відповідач ОСОБА_5 не була сповіщена про час та місце розгляду справи. Позов ТОВ «Білоптторг» прийнято судом як позов «заінтересованої особи». Проте, спір у даній справі є спором стосовно джерела фінансування підрядних робіт за укладеними з фізичними особами-підприємцями договорами. У справі не оспорюються, не ставляться під сумнів і не досліджуються укладені із фізичними особами-підприємцями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 договори підряду на виконання будівельних робіт та укладені цими підприємцями із ТОВ «Булоптторг» договори цесії. Отже, яким чином спір про джерела фінансування виконаних фізичними особами-підприємцями підрядних робіт, права вимоги за якими відступлені ТОВ «Білоптторг», впливають на права, обов`язки та інтереси ТОВ «Білоптторг» не обґрунтовано ні товариством, не встановлено і судом. Висновок суду про наявність у ТОВ «Білоптторг» конкретного майнового інтересу не ґрунтується на доказах і є лише припущенням. Щодо родинних відносин між сторонами Договору, то у законодавстві не має обмежень чи заборон для укладення цивільно-правових договорів між родичами чи членами однієї сім`ї. Щодо правової кваліфікації правовідносин між сторонами Договору про спільну діяльність, то судом вірно встановлено наявність відповідальності відповідача у разі порушення ним договору відповідно до Закону України «Про інвестиційну діяльність», проте зроблено хибний висновок про неможливість встановити порядок та строки здійснення інвестицій з огляду на відсутність доказів, які б підтверджували намір сторін виконати умови договору. Висновок суду щодо зловживання процесуальними правами не ґрунтується на доказах.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Білоптторг» заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішення ґрунтується на засадах верховенства права, є законним та обґрунтованим. Судом досліджено докази, які було надано позивачем для захисту його, нібито, порушених прав та законних інтересів, проте в ході дослідження доказів встановлено, що Договір, який є предметом розгляду справи, не містить доказів, які б вказували на намір сторін Договору його реалізації. ОСОБА_1 як доказ оплати надано до суду лише ксерокопію розписки, відповідно до якої нібито отримано від ОСОБА_6 грошові кошти. Жодна сторона Договору не надала доказів на підтвердження того, що передані кошти були спрямовані на інвестування. Сама по собі ксерокопія розписки не підтверджує факту передачі грошових коштів, навіть якщо сторони на цьому наполягають. Договір інвестицій від 12 січня 2010 року, який було укладено з помилковою датою 10 січня 2010 року, є недійсним з огляду на те, що сторони мали інші цілі, ніж ті, що передбачені оспорюваним договором. Твердження ОСОБА_1 про отримання грошових коштів в якості інвестицій є неправдивими, так як ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували за межами країни та, відповідно, не могли ні підписати Договір, ні отримати грошові кошти на його виконання. Доводи про відсутність у ТОВ «Білоптторг» майнового інтересу є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи (т.3 а.с.200-208).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та про відмову в задоволенні вимог третьої особи ТОВ «Білоптторг» з огляду на наступне.

Щодо позову ОСОБА_1

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Цивільний кодекс у статті 627 встановлює презумпцію свободи договірних зв`язків, згідно якої сторони самі визначають зміст договору, вибирають контрагентів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

У розумінні статті 628 ЦК України учасники договірних відносин вільні у визначенні своїх взаємовідносин, що знаходить своє відображення в змісті договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України).

Між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) як «замовниками» та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) як «інвестором» укладено Договір від 12 січня 2010 року для реалізації спільного проекту сторін з реконструкції та ремонту об`єкту нерухомості (приміщення гуртожитку, літ. «А», за адресою: АДРЕСА_1 , який належить замовникам на праві спільної сумісної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горяйновою Т.К. 07 листопада 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №3188).

Предметом Договору від 12 січня 2010 року є реконструкція об`єкту нерухомості за рахунок реалізації сторонами спільних зусиль та спільного фінансування витрат, необхідних для здійснення реконструкції та подальшої експлуатації нерухомого майна (п.2.1); замовники зобов`язуються забезпечити реконструкцію та ремонт об`єкту нерухомості, його введення в експлуатацію та оформлення інвестора співвласником об`єкту нерухомості (п.2.2); інвестор спільно з замовниками приймає участь у пошуку та виборі забудовника (будівельної організації, інших підрядників, які здійснюватимуть комплекс чи частину робіт з реконструкції, ремонту об`єкту), а також спільно з замовниками несе всі витрати з реалізації спільного проекту (п.2.3); інвестор має право залучати до участі в проекті інших співінвесторів, відносини з якими визначаються на підставі відповідних договорів (п.2.4).

За умовами Договору від 12 січня 2010 року інвестор зобов`язується здійснити фінансування робіт з реконструкції в порядку і на умовах, визначених даним Договором, в тому числі у відповідності до укладених в подальшому додаткових угод (п.4.2); обсяг інвестицій інвестора в проект за цим Договором повинен становити суму не менше 10000000 (десять мільйонів) грн.; у разі перевищення розміру витрат інвестора сторони визначають порядок компенсації перевищень окремою додатковою угодою; факт отримання коштів від інвестора може підтверджуватися розпискою одного з замовників (п.4.3); у разі витрат замовників чи необхідності оплати робіт по реконструкції та ремонту об`єкту інвестор зобов`язуєтья компенсувати їх замовникам в повному обсязі або здійснити їх оплату на вимогу замовників (п.4.6); компенсація витрат замовників здійснюється на підставі письмової вимоги і за умови надання документів, що підтверджують такі витрати (п.4.7); після завершення реконструкції замовники вчиняють заходи, направлені на оформлення інвестора співвласником об`єкту нерухомості, а також укладають з інвестором договір управління майном строком не менше 10 років (п.4.8).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджують, що Договір від 12 січня 2010 року між ними укладений, що ОСОБА_3 у період 2010-2011 років профінансував витрати на реконструкцію об`єкту нерухомого майна в розмірі 2075000,00 грн.

Від ОСОБА_5 відсутні заперечення щодо укладення Договору від 12 січня 2010 року та часткового фінансування витрат ОСОБА_3 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в сумі 15913688,73 грн. обґрунтовані тим, що рішенням апеляційного суду міста Києва від 18 лютого 2015 року у справі №761/12961/13-ц з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 стягнуто солідарно на користь ТОВ «Білоптторг» грошові кошти в сумі 15913688,73 грн. як заборгованість за договорами підряду, які ОСОБА_1 і ОСОБА_5 уклали з фізичними особами-підприємцями ОСОБА_8 (Договір підряду №01/10 від 01 жовтня 2010 року), ОСОБА_7 (Договір підряду №27/12 від 27 грудня 2010 року), ОСОБА_9 (Договір підряду №30/06 від 30 червня 2011 року).

ОСОБА_5 позовні вимоги до ОСОБА_3 не пред`явлено.

Правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 15913688,73 грн. відсутні, так як не випливають з правовідносин, що виникли на підставі Договору від 12 січня 2010 року.

До позову ОСОБА_1 додано:

Договір підряду №01/10 від 01 жовтня 2010 року), укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 на виконання робіт з реконструкції та ремонту приміщень гуртожитку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ;

Договір підряду №27/12 від 27 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 на виконання робіт з реконструкції та ремонту приміщень гуртожитку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ;

Договір підряду №30/06 від 30 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_5 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 на виконання робіт з реконструкції та ремонту приміщень гуртожитку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 18 лютого 2015 року у справі №761/12961/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «Білоптторг» () заборгованість за Договором підряду №01/10 від 01 жовтня 2010 року, Договором підряду №27/12 від 27 грудня 2010 року, Договором підряду №30/06 від 30 червня 2011 року в загальній сумі 15913688,73 грн. (за змістом рішення ТОВ «Білоптторг» набув права вимоги за договорами підряду на підставі укладених з фізичними особами-підприємцями ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 15 лютого 2013 року договорів цесії).

Правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та фізичними особами-підприємцями ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 на підставі договорів підряду, не мають наслідком стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, що належать до сплати за виконані за договорами підряду роботи.

ОСОБА_6 не є стороною договорів підряду.

Пунктами 4.6, 4.7 Договору від 12 січня 2010 року передбачено обов`язок інвестора компенсувати замовникам витрати замовників по оплаті робіт з реконструкції об`єкту нерухомості на підставі письмової вимоги та наданих документів, що підтверджують такі витрати.

Отже, компенсація витрат замовників на виконання робіт з реконструкції об`єкту нерухомості (приміщення гуртожитку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 ) передбачена умовами Договору від 12 січня 2010 року, рівно як і порядок здійснення такої компенсації витрат.

Стягнення судовим рішенням від 18 лютого 2015 року у справі №761/12961/13-ц з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 солідарно грошових коштів не є безумовною підставою для застосування положень пунктів 4.6, 4.7 Договору від 12 січня 2010 року та, відповідно, пред`явлення до ОСОБА_6 вимоги про компенсацію витрат у сумі, рівній тій, що стягнута судовим рішенням.

У справі №522/5637/16-ц, що наразі переглядається, ОСОБА_1 не надано доказів понесення ним витрат на реконструкцію об`єкту нерухомості (приміщення гуртожитку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1 , які б підпадали під передбачену пунктами 4.6, 4.7 Договору від 12 січня 2010 року компенсацію.

Що ж до судового рішення у справі №761/12961/13-ц, на яке посилався ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог у справі №522/5637/16-ц, то ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення від 12 грудня 2023 року, яким позов ТОВ «Білоптторг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договорами підряду задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частках на користь ТОВ «Білоптторг» заборгованість в загальній сумі 15913688,73 грн. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року у справі №761/12961/13-ц оскаржено в апеляційному порядку.

Щодо самостійних вимог ТОВ «Білоптторг».

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.2 ст.202 ЦК України).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст.202 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину встановлена статтею 204 ЦК України, відповідно до положень даної норми матеріального права правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, у сенсі презумпції правомірності правочину будь-який правочин є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним; правочин може бути визнаний недійсним лише у випадках, передбачених законом.

Стаття 216 ЦК України визначає правові наслідки недійсності правочину.

Так, згідно частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (ч.1 ст.234 ЦК України).

Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ч.2 ст.234 ЦК України).

У розумінні статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який укладається без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обов`язків, тобто «про людське око», без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. При цьому, саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Якщо наміру обох сторін не виконувати договір не встановлено, то правові підстави для визнання такого договору фіктивними відсутні.

Між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 як «замовниками» та ОСОБА_3 як «інвестором» укладено Договір від 12 січня 2010 року для реалізації спільного проекту сторін з реконструкції та ремонту об`єкту нерухомості (приміщення гуртожитку, літ. «А», за адресою: АДРЕСА_1 , який належить замовникам на праві спільної сумісної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу).

Договір від 12 січня 2010 року у розумінні частини 2 статті 202 ЦК України є правочином, недійсність даного правочину прямо не встановлена законом, сторони цього правочину не заперечують його дійсність.

Дійсність Договору від 12 січня 2010 року заперечує ТОВ «Білоптторг» як «зацікавлена особа», зазначаючи, що договір його сторони не могли укласти, так як перебували за межами країни; що договір надано у справу №761/12961/13-ц для обґрунтування підстав скасування судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ТОВ «Білоптторг» заборгованості за договорами підряду на виконання робіт з реконструкції та ремонту об`єкту нерухомості (приміщення гуртожитку, літ. «А», за адресою: АДРЕСА_1 ; що договір не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків тощо.

Правові підстави для визнання за вимогами ТОВ «Білоптторг» фіктивним Договору від 12 січня 2010 року відсутні.

Так, Договір від 12 січня 2010 року укладено між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_6 з другої сторони щодо реконструкції та ремонту об`єкту нерухомості. Укладення даного Договору його сторони не заперечують, дійсність договору не оспорюють, недійсність даного Договору як правочину законом прямо не встановлена, такий в силу презумпції правомірності правочину є правомірним.

Договір від 12 січня 2010 року виконувався. ОСОБА_1 зазначає, ОСОБА_6 підтверджує, ОСОБА_5 заперечень не надає, що у період 2010-2011 років на виконання Договору від 12 січня 2010 року ОСОБА_6 профінансовано роботи з реконструкції об`єкту нерухомості на суму 2075000,00 грн.

Отже, оскільки на виконання Договору від 12 січня 2010 року як правочину було передано грошові кошти, то такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Суду не надано доказів свідомого наміру сторін Договору щодо невиконання зобов`язань Договору чи приховування справжніх намірів учасників цього правочину. Об`єкт нерухомості (приміщення гуртожитку, літ. «А», за адресою: АДРЕСА_1 ) належав на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , останні здійснювали реконструкцію цього приміщення, що, відповідно, вимагало фінансування робіт з реконструкції за рахунок власних коштів чи коштів інвесторів.

Договір від 12 січня 2010 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_6 з другої сторони щодо реконструкції та ремонту об`єкту нерухомості є договором, що укладений до укладення між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 з однієї сторони та фізичними особами-підприємцями ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 01 жовтня 2010 року, 27 грудня 2010 року, 30 червня 2011 року відповідно договорів підряду, право вимоги за якими 15 лютого 2023 року було відступлене за договорами цесії ТОВ «Білоптторг».

Отже, не може йтися про введення в оману (до або в момент укладення угоди) фізичних осіб-підприємців ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 чи їх правонаступника ТОВ «Білоптторг» щодо фактичних обставин Договору від 12 січня 2010 року як правочину або дійсних намірів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як його учасників, так як правовідносини за договорами підряду виникли після виникнення правовідносин за Договором від 12 січня 2010 року.

Крім того, правовідносини, що виникли на підставі Договору від 12 січня 2010 року щодо фінансування реконструкції об`єкту нерухомості, та правовідносини, що виникли на підставі договорів підряду щодо виконання підрядниками робіт з реконструкції та ремонту об`єкту нерухомості та оплати виконаних робіт замовниками таких робіт, є різними. Стягнення підрядниками із замовників грошових коштів за виконані роботи залежить від виконання обумовлених договорами підряду робіт та їх вартості, при цьому джерела фінансування (власні кошти, інвестиційні кошти, запозичені кошти тощо) замовника робіт для оплати фактично виконаних підрядниками робіт значення не мають.

Ознаки, з якими закон пов`язує фіктивність правочину, за вимогами ТОВ «Білоптторг» не встановлені.

Договір від 12 січня 2010 року за своїм змістом не суперечить вимогам закону, відсутності спрямованості договору на реальне настання обумовлених ним правових наслідків для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України не встановлено.

Справа в провадженні суду першої інстанції з квітня 2016 року, суду апеляційної інстанції з серпня 2019 року, призначалась до розгляду неодноразово; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомлення «Судова повістка…», «Повідомленням про виклик у судове засідання шляхом розміщення на офіційній веб-сторінці суду тощо; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Білоптторг» про стягнення заборгованості відмовити.

В задоволенні самостійних вимог третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Білоптторг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання договору недійсним відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді А.П.Заїкін

О.С.Комлева