ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Ніколиної А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно з рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2022 року по цивільній справі №235/294/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, яке набрало законної сили 18 квітня 2022 року, було встановлено, що позивач з 12 квітня 2018 року працював на ТОВ «Краснолиманське». Звільнено було позивача 13 липня 2020 року, відповідно до наказу по підприємству відповідача від 13 липня 2020 року №196к за власним бажанням, згідно ст. 38 КзПП України. Вищевказаним рішенням Красноармійського міськрайонного суду з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 267422,25 грн., без утримання з цієї суми податків та зборів, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 98101,36 грн., з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів. Також, Красноармійським міськрайонним судом було встановлено, що на дату звільнення 13 липня 2020 року позивач на підприємстві відповідача працював, тому відповідно до статті 116 КЗпП України підприємство повинно було провести в цей день остаточний розрахунок. Крім того, судом було встановлено, що середньоденний заробіток позивача складав 1751,81 грн. Заборгованість за рішенням Красноармійського міськрайониого суду Донецької області була повністю виплачена позивачу ТОВ «Краснолиманське» лише 24 квітня 2023 року. Беручи до уваги, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області було частково стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 липня 2020 року по 30 вересня 2020 року включно, посилаючись на статтю 117 КЗпП України позивач вважає, що має також право на стягнення з відповідача суми середнього заробітку за період з 01 жовтня 2020 року по 24 квітня 2023 року. За розрахунками позивача сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 жовтня 2020 року по 24 квітня 2023 року включно становить 1142180,12 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку, не проведеного під час звільнення (13 липня 2020 року) по день фактичного розрахунку (24 квітня 2023 року) у розмірі 1142180,12 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм судових повісток, які долучені до матеріалів справи. Від позивача 19.02.2024 надійшла заява про проведення судового засідання без його участі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 у період з 12 квітня 2018 року по 13 липня 2020 року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», а 13 липня 2020 року звільнений за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України (а.с. 11-13).

За період трудових стосунків сторін у Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» перед ОСОБА_1 виникла заборгованість по заробітній платі, яка у день звільнення ОСОБА_1 13 липня 2020 року виплачена йому не була, у зв`язку з чим у 2022 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 337339,16 грн та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з 14.07.2020 по 30.09.2020 у розмірі 98101,36 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2022 року по справі №235/294/22 було частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 267422,25 грн., без утримання з цієї суми податків та зборів. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 98101,36 грн., з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду, в розмірі 992,40 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь держави судовий збір в розмірі 2 674,22 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2022 року №235/294/22 не оскаржувалось та набрало законної сили 18.04.2022.

Вказане вище рішення від 17 березня 2022 року №235/294/22 було виконано Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» 24 квітня 2023 року, шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_1 366516,01 грн., що підтверджується звітом по транзакціях до рахунку, відкритого в АТ «ПУМБ» на ім ОСОБА_1 (а.с. 14).

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Проте, необхідно розрізняти за своїм характером правовідносини, які виникають між працівником та роботодавцем у період невиконання рішення суду про стягнення заборгованості по належним працівнику при звільненні сум, та правовідносини, коли остаточний розрахунок з працівником проведено та не виконується рішення суду про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України.

У першому випадку до правовідносин сторін застосовуються положення статті 117 КЗпП України, а саме: якщо працівнику не були виплачені належні від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, то за весь період затримки розрахунку при звільненні, до якого також може входити період невиконання рішення суду про стягнення указаних сум, з роботодавця підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за умов, передбачених наведеною статтею.

Разом з тим, у другому випадку, коли має місце невиконання рішення суду про виплату сум, стягнутих на підставі 117 КЗпП України, то до цих правовідносин положення статті 117 КЗпП України не застосовуються, і права стягувача (колишнього працівника) забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання грошового зобов`язання.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 592/11217/16-ц.

Згідно постанови Верховного Суду від 27 березня 2013 року по справі №6-15цс13 передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Судом установлено, що затримка розрахунку при звільненні позивача тривала з 14 липня 2020 року (день наступний за днем звільнення) по 23 квітня 2023 року включно (день, що передує дню фактичного виконання рішення суду від 17.03.2022 року №235/294/22відповідачем).

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.07.2020 року по 30.09.2020 року (56 робочих днів х 1751,81 грн = 98101,36 грн) був стягнутий рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2022 року №235/294/22, яке набрало законної сили 18.04.2022.

Таким чином, залишок періоду затримки розрахунку при звільненні позивача становить з 01 жовтня 2020 року по 23 квітня 2023 року включно (день, що передував дню фактичного виконання рішення суду від 17.03.2022 року №235/294/22 відповідачем).

Разом з тим, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого продовжується відповідними Указами Президента України по цей час.

19 липня 2022 року набрав чинності Закон від 1 липня 2022 року №2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", пунктом 16 частини першої якого текст статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

"У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

Статтею 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Тобто, з набранням чинності 19 липня 2022 року Закону від 1 липня 2022 року №2352-IX обов`язок виплати роботодавцем працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку обмежується періодом шести місяців.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; оскільки відповідальність роботодавця настає з плином кожного дня, за який з працівником не було проведено остаточний розрахунок при звільненні; враховуючи, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, - колегія дійшла висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 жовтня 2020 року по 18 липня 2022 року включно, а також за період з 19 липня 2022 року до 19 січня 2023 року (за шість місяців).

Підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2023 року по 23 квітня 2023 року включно (день, що передував дню фактичного виконання рішення суду від 17.03.2022 року №235/294/22 відповідачем) відсутні, адже з 19 липня 2022 року положеннями частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку обмежується періодом - не більш як за шість місяців.

Середній заробіток позивача на день становив 1751,81 гривень відповідно до наступного розрахунку: (травень 2020 року - 33684,40 грн + червень 2020 року 34636,30 грн)/(травень 2020 року 19 днів + червень 2020 року 20 днів), що було встановлено рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2022 року №235/294/22, яке набрало законної сили 18.04.2022.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Розмір середньоденного заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з 01 жовтня 2020 року по 19 січня 2023 року складає: 585 днів х 1751,81 грн = 1024808,85 грн.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника (ч. 1 ст. 117 КзпП України).

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 117 КЗпП України в редакції, що діє з 19 липня 2022 року).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Виходячи з викладеного, встановивши часткове задоволення спору на користь позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі (просив стягнути 337339,16 грн, а рішенням від 17 березня 2022 року №235/294/22 задоволено частково у розмірі 267422,25 грн.); враховуючи також стягнення вказаним рішенням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.07.2020 року по 30.09.2020 року в сумі 98101,36 грн); враховувати розмір простроченої заборгованості роботодавця по заробітній платі, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, - колегія дійшла висновку про зменшення суми стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01 жовтня 2020 року по 19 січня 2023 року до 220000,00 грн., із застосуванням принципу співмірності, що відповідає ймовірному розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у зв`язку з наявністю судового рішення про стягнення частини середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Залишив поза увагою, що фактичний остаточний розрахунок роботодавцем при звільненні позивача був проведений лише 24 квітня 2023 року.

Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви (11421,80 грн) та апеляційної скарги (6000,00 грн), а також витрат на професійну правничу допомогу (5000,00 грн), пропорційно задоволеним позовним вимогам (22421,80 грн х 19,26%), у загальному розмірі 4318,44 грн (а.с. 1, 16, 73).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 220000 (двісті двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 4318 (чотири тисячі триста вісімнадцять) грн. 44 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова