Справа № 464/7741/23 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/3525/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: заявника ОСОБА_1 , її представника -

ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи -

Шпунта М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: заборонити заінтересованій особі перебувати в місці проживання заявника за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги заявник ОСОБА_1 обгрунтовувала тим, що її сестра ОСОБА_3 , яка проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , постійно піднімає на неї руку, погрожує фізичною розправою, висловлюється нецензурною лайкою та неадекватно поводиться.

Постійні протиправні хуліганські дії з боку ОСОБА_3 стали підставою для звернень заявниці в поліцію з метою фіксування вищенаведених обставин та, відповідно, оформлення правоохоронними органами термінових заборонних приписів щодо кривдника ОСОБА_3 .

На підставі наведеного, заявник вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, а отже, з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення насильства, просила застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони ОСОБА_3 перебувати у місці проживання ОСОБА_1 .

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду оскаржила заявник ОСОБА_1 , просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 задовольнити.

Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, наявним доказам та беззаперечним фактам.

Апелянт наголошує, що ОСОБА_3 постійно піднімає на неї руку, погрожує фізичною розправою, висловлюється нецензурною лайкою і неадекватно поводиться. Вказані факти неодноразово були зафіксовані поліцією.

Зазначає, що доказами протиправної поведінки ОСОБА_3 і систематичного прояву домашнього насильства з її сторони у відношенні до ОСОБА_1 є складені термінові заборонні приписи щодо кривдника і протоколи про адміністративне правопорушення, долучені до матеріалів позовної заяви.

Додає, що внаслідок вищевказаних обставин апелянт проходила реабілітацію, як особа, що постраждала від домашнього насильства, що підтверджується відповідними документами, долученими до матеріалів справи.

Апелянт вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, відтак, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення насильства просить застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони ОСОБА_3 перебувати у місці проживання ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення сторони заявника ОСОБА_1 в підтримання апеляційної скарги, заперечення представника заінтересованої особи ОСОБА_3 - адвоката Шпунта М.Б., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми статей 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року.

Розділ IV глави 13 ЦПК України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Поряд з цим, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , 1972 року народження, та заінтересована особа ОСОБА_3 , 1979 року народження, є рідними сестрами, які, відповідно до відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №136581 від 03.10.2023 року, зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 - з 02.06.1989 року, а ОСОБА_3 - з 27.08.1986 року (а.с.29).

04 вересня та 06 жовтня 2023 року, за наслідками звернень заявниці ОСОБА_1 у ВП №2 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області щодо вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства в сім`ї (висловлювання нецензурними словами та погроза фізичною розправою), органами поліції винесено два термінові заборонні приписи АА №428161 та АА №337756, відповідно до яких, ОСОБА_3 у період 7 днів (з 04.09.2023 року по 11.09.2023 року) та у період 5 днів (з 06.10.2023 року по 11.10.2023 року) було заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 (а.с.6-7).

Окрім того, матеріали справи містять повідомлення щодо складення відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.3).

Разом з тим, із виписки з медичної картки ОСОБА_3 встановлено, що з 22 по 29 грудня 2022 року вона проходила лікування з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності - F 10.2 (а.с.8). З приводу захворювання лікувалась 4 рази з 2021 року. Після проведеного лікування стан хворої покращився. Виписана з відділення у задовільному стані. Рекомендовано: повна відмова від вживання алкоголю.

Отже, за наведених вище обставин, слід дійти висновку, що заінтересована особа страждає на алкогольну залежність, від якої періодично проходить лікування, яке дає позитивні результати на деякий період часу, а тому описані у зверненнях заявниці дії та надані докази не є достатніми для висновку про необхідність застосування до ОСОБА_3 , яка хворіє і спірне житло для неї є єдиним житлом, обмежувального припису у виді заборони перебування у місці проживання, відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 22 березня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич