Провадження №: 2/336/751/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,з участю секретаря судового засідання Олексієнко С.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що 07 квітня 2020 року відповідач ОСОБА_2 отримав в борг від нього грошові кошти у розмірі 175 400,00 грн. що на день передачі коштів за офіційним курсом НБУ складало 6450 доларів США. При цьому сторони уклали письмовий договір позики грошових коштів № 09/03 від 07 квітня 2020 року. Кошти відповідач згідно п.2.1. Договору в сумі вказаній у п.1.2. Договору отримав повністю в день підписання договору. Про цей факт також свідчить відповідна розписка за підписом відповідача від 07.04.2020 року. Сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в доларах США. Відповідач зобов`язувався повернути суму позики згідно в строк до 20 листопада 2020 року. Згідно Договору, у разі прострочення повернення позики, позичальник повинен сплатити штраф у розмірі 25% від неповерненої суми та додатково до штрафу, повинен сплатити відсотки у розмірі 30% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

У встановлений строк відповідач гроші не повернув, останнім часом від спілкування взагалі ухиляється, в добровільному порядку позику не повертає. Таким чином вважає, що на день складання позову - 09.11.2023 р. з боку відповідача перед ним існує заборгованість у розмірі 498 235,00 грн, з яких 232 716,00 грн заборгованість за договором, 58 179,00 грн - штраф у розмірі 25% від неповерненої суми, 207 340,00 грн 30% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

На підставі вищенаведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 498 235,00 грн, з яких 232 716,00 грн заборгованість за договором, 58 179,00 грн - штраф у розмірі 25% від неповерненої суми, 207 340,00 грн 30% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2024 р. відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, наданий відповідачу строк для подання відзиву.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, наполягає на задоволенні позову з наведених вище підстав.

Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин,викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну адреси проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав.

Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи та виклик в судове засідання відповідача розміщена на офіційному сайті «Судова влада».

Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про дату,час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд за згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Статтею 4 ЦПК визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.05.2021 року у справі №128/891/20-ц, провадження №61-4560св21.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08.04.2021 року у справі №500/1755/17.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 525 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Судом встановлено, що 07 квітня 2020 року між ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_1 (позикодавець) було складено договір позики №09/03 відповідно до п.п. 1.1.-1.3 якого позикодавець передав у власність позичальнику суму в розмірі 175400 грн., що на день передачі коштів еквівалентно 6450 доларів США. На день повернення позики сума коштів у національній валюті підлягає зміні прямо пропорційно зміні офіційного курсу НБУ. Позика надана у строк до 20 листопада 2020 року.

Відповідно до п.п. 3.1. - 3.2 при прострочені повернення позики (його частин) позичальник сплачує штраф в розмірі 25% від неповернутої суми позики. А також додатково до штрафу, передбаченому п.3.1 договору сплачує 30% річних виходячи з неповернутої суми за весь строк прострочення.

Таким чином, у вказаному договорі зазначено всі істотні умови: дата отримання позики, її сума, штраф та відсотки у разі несплати суми боргу, умови та строк її повернення.

Окрім того, ОСОБА_2 була складена розписка, відповідно до змісту якої він отримав у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 175 400,00 грн відповідно договору грошової позики №09/03 від 07.04.2020, які зобов`язувався повернути в строк визначений у договорі.

У сукупності надані позивачем Договір позики та розписка оригінал якої наявний у позивача, підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, а також свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 не виконане.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав умови укладеного з позивачем договору позики, він у визначений умовами договору строк не повернув позивачу ОСОБА_1 кошти, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 232 716,00 грн., який еквівалентно 6450 доларів США станом на 09.11.2023.

Згідно ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до договору позики при прострочені повернення позики (його частин) позичальник сплачує штраф в розмірі 25% від неповернутої суми позики. А також додатково до штрафу, передбаченому п.3.1 договору сплачує 30% річних виходячи з неповернутої суми за весь строк прострочення., тобто з 21.11.2020 по 09.11.2023 року.

Судом встановлено, що відповідач порушив грошове зобов`язання з повернення позивачу коштів у сумі 232 716,00 грн., отже, позивач має право на стягнення 30% річних згідно положень статті 625 частини 2 ЦК України розрахунок яких у період з 21.11.2020 по 09.11.2023 року становитиме 207340,00 грн. та 58179,00 грн. штраф в розмірі 25% від неповернутої суми позики.

Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено, що правильність наданого позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 18, 81, 141, 259, 263-265, 289 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 536, 599, 612, 625, 631, 1046, 1048, 1049 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 498 235,00 грн, з яких 232 716,00 грн заборгованість за договором, 58 179, 00 грн - штраф у розмірі 25% від неповерненої суми, 207 340, 00 грн 30% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4982, 36 грн.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України, зазначаються наступні відомості:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Ю.А.Галущенко