ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/975/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Маркєлової В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сірокваши К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

за позовом Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі 1. Національної служби здоров`я України, 2. Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

до ОСОБА_1

про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов позов Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі 1. Національної служби здоров`я України, 2. Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до протокола автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2023 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Маркєлової В.М.

На запит суду що зареєстрованого місця проживання відповідача 27.10.2023 надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

Прокурор у позові просить:

- стягнути з ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) до Державного бюджету України витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 у сумі 17 521,92 грн, які перерахувати на номер рахунку: UA001676; код отримувача 37959255, отримувач - ГУК у Полт.обл./тг м. Кременчук/24060300, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП);

- стягнути з ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) до бюджету міста Кременчука витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 37 521,22 грн, які перерахувати на номер рахунку: UA00016706; код отримувача 37959255, отримувач ГУК у Полт.обл./тг м. Кременчук/24060300, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП).

Позовні вимоги обґрунтовано таким.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.02.2023 затверджено угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0000670, укладену між прокурором Кременчуцької окружної прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, (справа № 524/562/23)

Згідно даних ЄДРСР вирок набрав законної сили 29.03.2023.

У ході судового розгляду та досудовим розслідуванням встановлено, що 26 травня 2022 близько 10 год. 50 хв., керуючи автомобілем Volkswagen Jetta реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_1 , який здійснював заїзд у приміщення боксу «Автогазцентр», що розташовується по проїзду АДРЕСА_3 .

У цей саме час, у приміщення вищевказаного боксу по напрямку руху автомобіля, в кінці боксу, розташовувався пішохід ОСОБА_2 , який керував діями водія ОСОБА_1 .

Рухаючись у заданому напрямку, ОСОБА_1 , в момент об`єктивного виявлення ним виникнення небезпеки для руху порушив вимоги «Правил дорожнього руху України» та допустив наїзд керованим ним автомобілем на пішохода ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя під час отримання.

З отриманими тілесними ушкодженнями потерпілого госпіталізовано до КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», де він знаходився на стаціонарному лікуванні з 26.05.2022 по 23.06.2022.

Вартість лікування склала 55043,14 грн, з яких 37521,22 грн підлягають стягненню до місцевого бюджету, 17 521,92 грн - до Державного бюджету України.

Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах даного кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України повернено прокурору, в добровільному порядку вказані кошти не відшкодовані.

Правові підстави позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.

Згідно ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком 4 обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.

Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Листом від 23.12.2022 № 01-16/1851 КНМП «ЛШ «Кременчуцька» надано детальний розрахунок вартості лікування ОСОБА_2., відповідно до якого з Державного бюджету України (кошти НСЗУ) витрачено 17521,92 грн, з місцевого бюджету - 37521,22 грн.

Таким чином, на підставі ст. 1206 ЦК України вартість лікування в сумі 17521,92 грн, сплачена НСЗУ на підставі Закону України «Про медичні гарантії» згідно та згідно договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, підлягає стягненню до Державного бюджету України, а витрати лікарні, що залишилися непокриті згідно укладеного договору в сумі 37521,22 грн, підлягають стягненню до місцевого бюджету Кременчука.

Наразі механізм фінансування КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» змінено і воно здійснюється НСЗУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладеного між КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» та НСЗУ Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» закладом охорони здоров`я є юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Відповідно до статуту, затвердженого рішенням Кременчуцької міської ради від 11.11.2022, КНМП «ШЛ «Кременчуцька» є юридичною особою, самостійним господарюючим суб`єктом із статусом комунального медичного некомерційного підприємства, засноване та фінансується Кременчуцькою міською радою Полтавської області, є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, а загальний контроль за діяльністю Підприємства здійснюється уповноваженим структурним підрозділом Кременчуцької міської ради - Департаментом охорони здоров`я виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, який є головним розпорядником бюджетних коштів в сфері охорони здоров`я в місті Кременчуці (п.п. 1.2, 1.3, 1.5, 4.1 Статуту), Комунальне некомерційне підприємство «ШЛ «Кременчуцька» є багатопрофільним закладом охорони здоров`я, що надає вторинну (спеціалізовану) медичну допомогу в умовах цілодобового та денних стаціонарів на території міста Кременчука Полтавської області, Потоківського Старостинського округу (складається із сіл Потоки, Соснівка, Придніпрянське, Мала Кохнівка) та Південного підокругу госпітального округу Полтавської ОДА з центром у м. Кременчук.

Джерелами формування майна та коштів Підприємства є: майно та грошові кошти передані йому Власником або Уповноваженим органом управління; кошти, отримані за договором про надання медичних послуг з міського бюджету, передбачених на галузь охорони здоров`я та виконання відповідних цільових програм; доходи, одержані від інших видів фінансово-господарської діяльності та оплати пов`язаних з цим витрат; кредити банків та ін. кредиторів, в тому числі іноземних; придбання майна іншого підприємства, організації; добровільні або благодійні внески, пожертвування від фізичних та юридичних осіб, отримання гуманітарної допомоги; капітальні та поточні трансферти з бюджетів усіх рівнів; інші джерела (пп. 10.7-10.7.8 Статуту).

Ненадходження коштів до відповідного бюджету призводить до порушень діяльності зазначеного лікувального закладу щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави, внаслідок чого виникає передбачене законом право прокурора на звернення до суду з позовом для їх захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

Тобто, послуги КНМП «ЛШ «Кременчуцька» Кременчуцької міської ради Полтавської області, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено «Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1086.

НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми, зокрема на 2022 рік.

В той же час, оскільки НСЗУ витратила державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг - лікування потерпілого, котрий перебував на стаціонарному лікуванні з вини ОСОБА_1 - на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ (замовник) та КНМП «ШЛ «Кременчуцька» Кременчуцької міської ради Полтавської області, дані кошти в сумі 17521,92 грн необхідно стягнути з ОСОБА_1 та зарахувати до Державного бюджету України, а кошти в сумі 37521,22 грн. - до місцевого бюджету Кременчука.

Обґрунтування порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором у суді.

Відповідно до ч. З ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 статті 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно ч. 5 ст. 56 ЦПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Конституційний Суд України у рішенні №3-рп/99 від 08.04.1999 у справі №1-1/99 визначив, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому інтереси держави можуть збігатися повністю, частково, або інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати у постанові від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 зробив висновок, що наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Європейський суд з прав людини у справі «Менчинська проти Російської Федерації» висловив таку позицію: «...сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави...».

Згідно зі ст.18 Закону України «Основ законодавства про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом.

Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері.

Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства.

Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю, оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я.

Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

Частиною 4 статті 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Таким чином, відповідно до положень Конституцій України право комунальної власності територіальної громади захищається державою на рівних умовах з правом власності інших суб`єктів.

Невідшкодування витрат, здійснених КНМП ЛІЛ «Кременчуцька» Кременчуцької міської ради Полтавської області за рахунок державного та місцевого бюджету витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів.

Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину з Відповідача.

Таке звернення до суду є виправданим, оскільки в даному випадку захисту потребують державні інтереси.

Дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.

Так, у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі № 906/506/18, від 11.04.2019 у справі № 904/583/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18, від 21.05.2019 у справі № 921/31/18.

Згідно висновку Верховного Суду, нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема: повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 викладено правову позицію, якою визначено, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт не звернення уповноваженого органу з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначено, що звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, виявлене прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6,7,13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому надано повноваження органу виконавчої влади.

Належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів держави є не будь-який орган, що уповноважений державою здійснювати певні функції контролю у певній сфері, а лише той, який має відповідні повноваження для захисту таких інтересів.

Уповноважені державні та інші органи зобов`язані вживати (реалізувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав.

Згідно з Положенням про Національну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101 (далі - Положення), НСЗУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

Основними завданнями НСЗУ є: 1) реалізація державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій); 2) виконання функцій замовника медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій; 3) внесення на розгляд Міністра охорони здоров`я пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення та договори про реімбурсацію; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.

Відповідно до п. 5 п.п. 14 Положення НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників.

Згідно із ст.ст. 140,142,145 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи, які є підконтрольними і підзвітними відповідним радам (ч. 1 ст. 10, ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, зокрема, що до повноважень міської ради належить питання розгляд прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету, прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, окрім іншого, видатки на охорону здоров`я.

З урахуванням положень ст. 1206 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995, Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Таким чином, органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Національна служба здоров`я України та Кременчуцька міська рада, а правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади в особі Кременчуцької міської ради та державний інтерес в особі Національної служби здоров`я України.

Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

У справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне. Відповідно до ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Зокрема, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку звернення визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Кременчуцькою окружною прокуратурою листами від 03.05.2023 за № 52-5808вих-23, № 52-5806вих-23 повідомлено Національну службу здоров`я України та Кременчуцьку міську раду про виявлені порушення та тим самим надано можливість відреагувати на порушення інтересів держави

Зі змісту листа Національної служби здоров`я України від 29.05.2023 № 19263/2-16-23 вбачається, що НСЗУ не вживатимуться заходи, спрямовані на захист інтересів держави в судовому порядку.

Вказане свідчить про бездіяльність Національної служби здоров`я України та відсутність наміру звернення до суду, оскільки окружною прокуратурою листом фактично повідомлено про виявленні порушення.

Компетентний орган - Національна служба здоров`я України, протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, тому це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Відсутність претензійно-позовної роботи з боку Національної служби здоров`я України свідчить про нездійснення уповноваженим державним органом покладеного на нього законом обов`язку із захисту державних інтересів у сфері раціонального використання бюджетних (державних) коштів, внаслідок чого не надходять кошти до державного бюджету, порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій.

Листом виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 05.07.2023 повідомлено окружну прокуратуру, що інформація про необхідність вжиття заходів доведена до відома керівництва КНМП «ЛШ «Кременчуцька».

Разом з тим, станом на дату подачі позовної заяви ні Кременчуцька міська рада, ні КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» не звернулися до суду з позовом про стягнення до бюджету міста витрачених коштів.

Зважаючи на те, що уповноваженими органами упродовж тривалого часу не вжито жодних заходів, спрямованих на відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілої, внаслідок чого не надходять кошти до державного та місцевого бюджетів, в даному випадку порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, і такі витрати негативно впливають на фінансування інших хворих, порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій.

Ухвалою від 30.10.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи для розгляду справи по суті в судове засідання на 16 січня 2024 року о 14 год. 00 хв., установив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

30.11.2023 на електронну пошту суду від Національної служби здоров`я України надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує.

02.12.2023 засобами поштового зв`язку Національна служба здоров`я України подала клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує.

Клопотання надійшло до суду 04.12.2023, зареєстроване за вх. № 81542/23.

21.12.2023 відповідача засобами поштового зв`язку подав відзив на позовну заяву.

Відзив надійшов до суду 25.12.2023, зареєстрований за вх. № 86957/23.

У відповіді на відзив відповідач просив:

- відмовити в задоволенні позову;

- витребувати у Автозаводського районного суду м. Кременчука з матеріалів справи № 524/562/23 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України належним чином завірену копію висновку судовому-медичної експертизи за № 1143 від 19.12.2022 щодо ОСОБА_2 .

На обґрунтування своєї позиції зазначив таке.

- щодо права подати цивільний позов в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах

Прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права.

За висновками Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. рішення від 15 січня 2009 року у справі "Менчинська проти Росії" .

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Аналіз частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

При цьому, ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що право подання позовної заяви, апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом надано Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. Встановлено також, що повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством, тобто закріплений пріоритет положень відповідних процесуальних кодексів.

Порядок організації діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді визначений, зокрема, наказом Генерального прокурора України «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень» від 21.09.2018 № 186, який визначає джерела інформації, з яких прокурор встановлює необхідність здійснення представництва, форми такого представництва, порядок організації роботи прокурора щодо подання позовних заяв, апеляційних чи касаційних скарг. Таким чином, законодавством України закріплене право прокурора звертатися з позовом до суду, однак підстави та умови такого звернення чітко регламентовані та не можуть тлумачитись розширено, оскільки у протилежному випадку це суперечитиме, серед іншого, конституційним принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та принципу змагальності сторін (ч. 2 ст. 129 Основного Закону України).

В даному випадку прокурор подає позов в інтересах Національної служби здоров`я України та Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, тобто державних органів які мають в своєму штаті юридичний відділ та здатні забезпечити свій захист самостійно, без участі прокурора.

В той же час прокурор повідомив суд, що Національна служба здоров`я України своїм листом повідомила прокуратуру про те, що не буде вживати заходів про відшкодування коштів на лікування ОСОБА_2 , однак листом виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 05.07.2023 повідомлено Кременчуцьку окружну прокуратуру, що інформація про необхідність вжиття заходів доведена до відома керівництва КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька».

- щодо розміру відшкодування матеріальної шкоди

Так, розмір відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, прокурором обґрунтовується на підставі відповіді на запит за вих. №01-16/1851 від 23.12.2022 року від КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» де вказано, що хворий ОСОБА_2 , 1968 р.н. з 26.05.2022 р. по 15.06.2022 р. перебував у травматологічному відділенні (20 ліжко днів) та визначено розмір витрат на лікування у цьому відділенні. В той же час, вказано, що хворий перебував із 16.06.2022 року по 23.06.2022 року у гнійно-септичному хірургічному відділенні (8 ліжко днів) та визначено, що лікування у вказаному відділенні склало суму 8 227 грн. 12 коп.

Відповідач не має ніякого відношення до потрапляння хворого ОСОБА_2 до гнійно-септичного хірургічного відділення, через занесення інфекції йому до рани саме лікарями в травматологічному відділенні, про що вказано у висновку судово-медичної експертизи за № 1143 від 19.12.2022. Вважає, що стягнення з нього 8 227,12 грн є необґрунтованим та безпідставним, оскільки відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок між його діями та потраплянням хворого до гнійно-септичного хірургічного відділення.

У розрахунку вказано, що лікарнею було витрачено кошти на медичні препарати (82, 82 грн.), на лабораторні дослідження (1928, 40 грн.), однак не вказано, в який час ці витрати були понесені, що з врахуванням перебування хворого в гнійно-септичному хірургічному відділенні за вини самих лікарів, не може бути покладено на відповідача. Неможливо визначити чи ці витрати були понесені за час перебування хворого у травматологічному відділенні чи у гнійно-септичному хірургічному відділенні.

Вказана довідка містить вказівку, що з Державного бюджету (кошти НСЗУ) надійшло коштів в сумі 17 521, 92 грн., а з Місцевого бюджету витрачено коштів у сумі 37 521, 22 гри., проте відсутні будь-які дані, які б вказували чому саме зроблено такий розрахунок (на підставі яких нормативно-правових актів), чим керувались посадові особи КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», надаючи такий розрахунок.

За відсутності чітких відомостей та посилань на норми Закону вважає, що неможливо вирішитипитання визначення сум до бюджетів, які Позивач хоче стягнути з нього в інтересах Державних органів.

- щодо звільнення позивача від сплати судового збору

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 5 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 вказала, що прокурор не звільняється від сплати судового збору за позовами в інтересах держави. ВП ВС у цій справі відступила від висновків, викладених у 22 постановах ВС, стосовно застосування норм ГПК України щодо розподілу судових витрат у справах за позовами прокурора в інтересах держави.

Суд вказав, що звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.

При цьому, в даній справі прокурор діє в інтересах юридичних осіб, а не фізичних, тому в даному випадку неможливо застосувати приписи п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» - позивачі, які звільняються від сплати судового збору, - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Всупереч вищенаведеним нормам Закону, Кременчуцькою окружною прокуратурою не долучено до позову доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі - 2684 грн.

- щодо витребування доказу з Автозаводського районного суду м. Кременчука - висновку судово-медичної експертизи за №1143 від 19.12.2022 року

В додатках до позовної заяви прокурором не було долучено висновку судово-медичної експертизи за М1143 від 19.12.2022 року, з якого вбачається, що Відповідач ОСОБА_1 , не має жодного відношення до потрапляння хворого ОСОБА_2 , 1968 р.н., до гнійно-септичного хірургічного відділення лікарні.

Відповідач самостійно не може витребувати у суду належним чином завірену копію вказаного висновку судово-медичної експертизи, тому просить суд його витребувати для об`єктивного розгляду справи та на підтвердження доводів, викладених у цьому відзиві щодо лікування хворого ОСОБА_2 з 16.06.2022 року по 23.06.2022 року у гнійно-септичному хірургічному відділенні (8 ліжко днів), яке не пов`язане з ДТП, що мало місце 26.05.2022 року.

03.01.2024 Кременчуцька окружна прокуратура засобами поштового зв`язку подала відповідь на відзив.

Відповідь на відзив надійшла до суду 08.01.2024, зареєстрована за вх. № 1019/24.

На обґрунтування своєї позиції прокурор зазначив таке.

- щодо доводів відповідача щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді

У своєму відзиві відповідач посилається на правову позицію, викладену в постанові ВП ВС у справі № 359/3373/16-ц від 23.11.2021 та зазначає, що прокурор у даній справі звертається з позовом в інтересах КНМП «ШЛ «Кременчуцька».

Зазначене не відповідає фактичним обставинам справи, так як у даній справі прокурор звертається не в інтересах КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька», а в інтересах Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Національної служби здоров`я України, про що прямо зазначено в позовній заяві прокуратури.

Посилання на правову позицію, викладену в постанові ВП ВС у справі № 359/3373/16-ц від 23.11.2021, не є доцільним у даному випадку.

Підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі позивачів обґрунтовано прокурором на сторінках 6-13 позовної заяви.

- щодо доводів відповідача щодо розміру витрат на лікування потерпілого

Правовідносини у вказаній справі врегульовано статтею 1206 ЦК України, яка закріплює обов`язок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1191 ЦК України держава, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів. проведених, ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного, хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату ' ^госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

До позовної заяви прокурором додано належним чином, оформлену довідку про вартість стаціонарного лікування потерпілого ОСОБА_2 (№ 01-16/1851 від 23.12.2022), в якій наведені арифметичні розрахунки вартості стаціонарного лікування, зазначено перелік та вартість придбаних медикаментів, проведених лабораторних досліджень, визначено вартість одного ліжко-дня та загальну вартість стаціонарного лікування з. урахуванням його тривалості. Розрахунок підписано уповноваженими особами - директором, завідувачем відділення, економістом та фармацевтом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 зазначено, що термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні.

До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Долучений до матеріалів позовної заяви розрахунок є належним та достатнім доказом здійснення витрат з Державного та місцевого бюджетів на суму 55043,14 грн, який фактично є документом, який акумулював дані медичної картки стаціонарного хворого щодо тривалості лікування, використаних медикаментів, проведених лабораторних досліджень в ході лікування; ОСОБА_2 та даних планово-економічного відділу та фармацевта щодо їх вартості, суми фактичних витрат за місяць на утримання лікувального закладу.

Дані розрахунки відповідають вимогам Порядку. обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, та здійснені на підставі даних медичної та фінансової документації КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька».

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995, зазначено про прерогативу лікувального закладу та лікаря, що здійснює лікування, визначати термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні; необхідність долучення до матеріалів справи саме відповідного розрахунку, а не іншої документації на підтвердження здійснених витрат.

- щодо нормативного регулювання правового механізму оплати вартості лікування з Державного та місцевого бюджетів

Згідно зі . ст. 18 Закону України «Основ законодавства про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевий бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерельне заборонених законом.

Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для завищення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері.

Фінансове забезпечення державних та комунальних1 закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства.

Відповідно до ст.ст. З, 4 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

За рахунок Державного бюджету України окремо здійснюється фінансове забезпечення програм громадського здоров`я, заходів боротьби з епідеміями, проведення медико-соціальної експертизи, діяльності, пов`язаної з проведенням судово-медичної та судово-психіатричної експертиз, та інших; програм у галузі охорони здоров`я, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а. також для підтримки державних некомерційних підприємств охорони здоров`я, зокрема щодо оновлення матеріально-технічної бази, капітального ремонту, реконструкції, оплати енергоносіїв, підвищення оплати праці медичних працівників та фахівців з реабілітації, крім випадків участі державного некомерційного підприємства, , е державно-приватному партнерстві, фінансування якого здійснюється відповідно до угод, визначених Законом України «Про державно приватне партнерство».

У. межах програми медичних гарантій держава гарантує громадянам, іноземцям, особам без громадянства, які постійно проживають на території України, та особам, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового. захисту, повну оплату за рахунок коштів Державного бюджету України необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, пов`язаних з наданням:

1) екстреної медичної допомоги;

2) первинної медичної допомоги;

3) спеціалізованої медичної допомоги;

4) паліативної медичної допомоги;

5) реабілітації у сфері охорони здоров`я;

6) медичної допомоги дітям до 16 років;

7) медичної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами.

Відповідно до ст. 8 Закону договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій укладається між Уповноваженим органом та закладом охорони здоров`я незалежно від форми власності чи фізичною особою - підприємцем, яка в установленому законом порядку, одержала ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики," що відповідають встановленим Кабінетом Міністрів України вимогам до надавача медичних послуг за програмою медичних гарантій, та має відповідати умовам закупівлі, специфікаціям до. медичних послуг, а також враховувати визначений у програмі медичних гарантій обсяг забезпечення медичними послугами відповідно до потреб у межах кожного госпітального округу.

Договір про медичне обслуговування населення є договором на користь третіх осіб - пацієнтів у частині надання їм медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів надавачами медичних послуг.

Згідно з Положенням про Національну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101 (далі - Положення), ЦСЗУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

Основними завданнями НСЗУ є:

1) реалізація державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій);

2) виконання функцій замовника медичних послуг та лідерських засобів за програмою медичних, гарантій;

3) внесення на розгляд Міністра охорони здоров`я пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері деревних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення та договори про реімбурсацію; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використанню коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.

Відповідно до Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НСЗУ та КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька», що долучений до матеріалів позовної заяви, ЛІЛ Кременчуцька зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а НСЗУ зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів протягом строку дії договору.

Таким чином, розрахунок вартості лікування, що підлягає стягненню до державного бюджету України, здійснений відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НСЗУ та КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька».

- на рахунок доводів відповідача, що на нього не може бути покладено обов`язок , оплати, лікування хворого у гнійно-септичного хірургічного відділення, адже відсутній причинно-наслідковий зв`язок між перебуванням хворого у гнійно-септичному відділенні та діями відповідача, то варто звернути увагу, що внаслідок протиправних дій саме відповідача потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні, яке включало зокрема і перебування в гнійно-септичному відділенні.

Унаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення потерпілому завдано тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому правої стегнової кістки, який утворився від дії тупого предмета, які згідно висновку СМЕ № 1143 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку СМЕ у потерпілого виявлено розсічену рану зі зміщенням уламків, проведено обробку операційного поля (тричі), здійснено операційне втручання, рана рясно промита розчином антисептиків, накладено стерильну пов`язку. Таким чином, лікарями вжито достатніх заходів щодо санування рани.

Крім того, за результатами аналізу змісту висновку СМЕ № 1143 доводи відповідача щодо занесення в рану інфекції внаслідок неправомірних дій лікарів травматологічного відділення та зазначення про це самому висновку СМЕ не підтверджується.

Інших доказів щодо допущення лікарями недбалості у лікування потерпілого відповідачем не надано.

Сама по собі відкрита рана зі зміщенням уламків створює ризик можливого занесення інфекції при її утворенні за самим механізмом заподіяння такого ушкодження, а тому необґрунтованими є доводи відповідача щодо допущеної недбалості лікарів при лікуванні хворого у травматологічному відділенні.

- щодо звільнення від сплати судового збору

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, заданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 127 КПК України «Відшкодування (компенсація) шкоди потерпілому» підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального . провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінальному правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. .

Згідно з ч. ч. 3, 7 ст. 128 КПК України «Цивільний позов у кримінальному провадженні» цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Реалізуючи надані КПК України повноваження щодо стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат лікувального закладу, на лікування потерпілого, та з метою захисту інтересів держави прокурор у кримінальному провадженні пред`явив відповідну позовну заяву, яка ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука повернено прокурору.

Частиною 2 статті 286 КК України передбачено відповідне покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або завдання Тяжких тілесних ушкоджень.

Разом з тим, крім безпосередньої фізичної та майнової шкоди, завданої потерпілому в результаті вчинення відносно нього ч. 2 стг286 КК України, майнової шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача за вказаним позовом зазнали Кременчуцька міська рада і НСЗУ, за рахунок яких проведено лікування тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_2 .

Витрата Кременчуцькою міською радою та НСЗУ. коштів в сумі 55043,14 грн перебуває в прямому зв`язку з діями відповідача по справі, неправомірність яких встановлена в ході досудового розслідування та судового розгляду.

Згідно із ст.ст. 140, 142, 145 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так через органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Комунальне некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» є комунальним неприбутковим лікувальним закладом, лікування у якому здійснюється за рахунок фінансових ресурсів, що передаються йому згідно з договором про забезпечення медичних послуг за кошти міського бюджету міста Кременчука Полтавської області, передбачені на галузь охорони здоров`я (Пункт 6.1 Статуту КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька», затвердженого рішенням Кременчуцької міської ради від 22.12.2020).

Пунктом 1.5 Статуту визначено, що підприємство засновано на майні, що належить до спільної власності територіальної громади м. Кременчука, як правління яким здійснює Кременчуцька міська рада через уповноважений нею орган - Департамент охорони здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Відповідно до вимог ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування, зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодуванню витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 питання про відшкодування витрат на стаціонарне, лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених, з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993.

Як передбачено цим Порядком, витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий,, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Невідшкодування відповідачем витрат на. стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення унеможливлює раціональне та ефективне використання бюджетних коштів і створює загрозу інтересам держави в бюджетній сфері та в сфері гарантування місцевого самоврядування

Крім цього, порушення відповідачем встановлених законодавством норм щодо відшкодування винною особою витрат лікувального закладу, які відбулись в результаті протиправних дій такої особи порушує інтереси територіальної громади міста щодо наповнення бюджету міста, раціонального використання бюджетних коштів, організації діяльності та фінансуванні комунальних закладів міста відповідно до вимог Конституції та законів України.

Державний бюджет є однією з головних ланок фінансової системи нашої країни, за рахунок якої. забезпечується виконання покладений на неї функцій. Враховуючи те, що держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування шляхом надання. із Державного бюджету трансферів д вигляді субвенцій з метою формування місцевого бюджету, необхідного для здійснення повноважень; місцевого самоврядування на рівні мінімальних соціальних потреб у разі, коли коштів, що надходять з власних джерел та закріплених доходів не достатньо.

Як наслідок, указане призведе до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету та свідчить про неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави .у бюджетній сфері та свідчить про незабезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави.

Законодавством України чітко визначено обов`язок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Просить суд звернути увагу, що п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не пов`язує звільнення особи від сплати судового збору виключно за наявності чи набуття нею статусу потерпілого у кримінальному провадженні згідно норм кримінального процесуального права.

Зазначений пункт лише містить умову, за наявності якої позивач звільняється від сплати судового збору, а саме завдання матеріальних збитків внаслідок чинення кримінального правопорушення.

Позивачам завдано матеріальних збитків у сумі 55 403,14 грн, що становить вартість лікування потерпілого, внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Про звільнення від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» органів місцевого самоврядування та лікувальних закладів, які лікували потерпілих від кримінальних правопорушень, свідчить судова практика.

У судовому засіданні 16.01.2024 суд оголосив перерву до 16 год. 00 хв. 19.02.2024 у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням причини неявки.

09.02.2024 представник Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області подала пояснення у справі.

Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.02.2024, зареєстрований судом 09.02.2024 за вх. № 10106/24.

У письмових поясненнях представник Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області зазначила таке.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука, винесеним 27.02.2023 у справі № 524/562/23, затверджено угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0000670, укладену між прокурором Кременчуцької окружної прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вищезазначеного вироку, досудовим розслідуванням встановлено, що 26.03.2022 близько 10 год. 50 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював заїзд у Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.02.2024 3 приміщення боксу «Автогазцентр», що розташовується по проїзду АДРЕСА_3 .

У цей саме час, у приміщення вищевказаного боксу по напрямку руху автомобіля, в кінці боксу, розташувався пішохід ОСОБА_2 , який керував діями водія ОСОБА_1 .

Рухаючись в заданому напрямку, ОСОБА_1 порушив вимоги «Правил дорожнього руху України» та допустив наїзд керованим ним автомобілем на пішохода ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя під час отримання.

Тяжкість тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_2 встановлено висновком експерта № 1143.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 був госпіталізований до КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» та в подальшому перебував на стаціонарному лікуванні з 26.05.2022 по 23.06.2022.

Таким чином, протиправні дії Відповідача знаходиться в причинному зв`язку з отриманими ОСОБА_2 тілесними ушкодженнями.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Також приписами статті 1206 ЦК України встановлено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалось. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Зі змісту вищенаведених норм матеріального права встановлено, що обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої особи, як умисними, так і необережними діями.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Пунктом 2 указаного Порядку передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» передбачено, що держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

Відповідно до вищезазначеного послуги КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, сплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України

Пунктом 1.6 Статуту КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», затвердженого 11.11.2022 рішенням Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі за текстом - Статут), встановлено, що підприємство засноване на майні, що належить до спільної власності територіальної громади міста Кременчука та Потоківського Старостинського округу, управління яким здійснює Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області через уповноважений нею орган - Департамент охорони здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

Пунктами 10.7 та 10.8 Статуту встановлено, що джерелами формування майна підприємства є:

- майно та грошові кошти передані йому Власником або Уповноваженим органом управління у порядку, визначеному законодавством;

- кошти, отримані за договором про надання медичних послуг з міського бюджету, передбачених на галузь охорони здоров`я та виконання відповідних цільових програм;

- доходи, одержані від надання медичних послуг населенню на відплатній основі, а також від інших видів фінансово-господарської діяльності та оплати пов`язаних з цим витрат;

- капітальні вкладення та дотації з бюджетів;

- кредити банків та інших кредиторів, в тому числі іноземних;

- придбання майна іншого підприємства, організації;

- добровільні або благодійні внески, пожертвування від фізичних та юридичних осіб, отримання гуманітарної допомоги;

- капітальні та поточні трансферти з бюджетів усіх рівнів;

- інші джерела, не заборонені законодавством України.

Підприємство є одержувачем бюджетних коштів.

Відповідно до комплексної програми розвитку КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», джерелами фінансування закладу охорони здоров`я є як бюджетні кошти, як і позабюджетні.

Згідно відповіді КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» від 23.12.2022 за вих. № 01-16/1851, ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 26.05.2022 по 15.06.2022 та в хірургічному відділенні з 15.06.2022 по 23.06.2022. Загальний строк перебування на лікуванні потерпілого ОСОБА_2 з 26.05.2022 по 23.06.2022 (29 ліжко-днів). Загальна сума на лікування склала 55043,14 грн., з яких:

- 37521,22 грн. фінансування з місцевого бюджету;

- 17521,92 грн. фінансування з Державного бюджету (кошти НСЗУ)

Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області не погоджується з твердженням відповідача про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням ОСОБА_2 в гнійно-септичному хірургічному відділенні та злочинними діями відповідача у зв`язку з наступним. Твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 потрапив до гнійно-септичного хірургічного відділення через занесення йому інфекції лікарями є безпідставними, оскільки з висновку експерта, на який безпосередньо посилається відповідач, вбачається, що згідно медичної карти стаціонарного хворого №м 3045/3050 відділення 69 КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» під час перебування на лікуванні потерпілому постійно здійснювалися заходи антисептичної обробки ран.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні.

На підтвердження своїх тверджень, що потерпілий перебував на лікуванні в гнійно-септичному хірургічному відділенні через занесення інфекції до рани лікарями, відповідач не надає жодних допустимих та належних доказів

Також просить розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримує.

У судове засідання, призначене на 19.02.2024, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Суд розглянув справу на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Щодо клопотання відповідача про витребування доказів, суд зазначає таке.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив витребувати у Автозаводського районного суду м. Кременчука (Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Університетська, 29/5) із матеріалів справи № 524/562/23 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України належним чином завірену копію висновку судово-медичної експертизи за № 1143 від 19.12.2022 щодо ОСОБА_2 .

На обґрунтування клопотання зазначив, що прокурор не долучив до позову цей висновок, з якого вбачається, що відповідач не має жодного відношення до потрапляння хворого ОСОБА_2 до гнійно-септичного хірургічного відділення лікарні. Самостійно він витребувати цей доказ не може.

Суд залишає без задоволення клопотання відповідача, оскільки прокурор до відповіді на відзив додав копію висновку експерта № 1143 (а.с. 113-117).

Щодо обґрунтування порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором в суді.

Відповідач у відзиві на позов не погодився з тим, що прокурор подав позов в інтересах держави в особі 1. Національної служби здоров`я України, 2. Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, оскільки:

- вони можуть самостійно здійснювати свій захист;

- Національна служба здоров`я України повідомила, що не буде вживати заходів про відшкодування коштів на лікування;

- прокурора повідомлено про те, що до керівництва КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» доведено інформація про необхідність вжиття заходів щодо відшкодування коштів на лікування.

Суд вважає твердження відповідача необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3, 4, 6 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з позовом, брати участь у розгляді справи.

Суд зазначає, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Між НСЗУ в особі Голови Гусак Наталії Борисівни , що діє на підставі Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101 і Комунальне некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» в особі директора Корлякової Оксани Вікторівни, який діє на підставі Статуту, укладено договір № 2638-Е223-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій (а.с.32-39).

Кременчуцька окружна прокуратура скерувала до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області повідомлення (в порядку ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру») від 03.05.2023 № 52-5806 вих 23, в якому повідомила про наявність для здійснення представництва інтересів держави в порядку цивільного судочинства щодо стягнення витрат КНП «ЛІЛ «Кременчуцька» до бюджету міста Кременчука в сумі 37 521,22 грн у судовому порядку та просила самостійно вжити заходи, спрямовані на стягнення витрат бюджету міста Кременчука на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення в сумі 37 521,22 грн шляхом скерування відповідної позовної заяви до суду. Про вжиті заходи або існування об`єктивних причин, що позбавляють можливості звернутися до суду з відповідним позовом, прокурор просив повідомити в розумний строк, але не пізніше 03.06.2023 (а.с. 25-26).

За результатами розгляду повідомлення (в порядку ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру») виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області повідомив про те, що зазначена в листах прокуратури інформація доведена до відома директора КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» (а.с.27).

Кременчуцька окружна прокуратура скерувала до Національної служби здоров`я повідомлення (в порядку ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру») від 03.05.2023 № 52-5808 вих 23, у якому повідомила про наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в порядку цивільного судочинства щодо стягнення до державного бюджету витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 17 521,92 грн у судовому порядку та просила вжити заходи, спрямовані на стягнення до державного бюджету витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 17 521,92 грн шляхом скерування відповідної позовної заяви до суду. Про вжиті заходи або існування об`єктивних причин, що позбавляють можливості звернутися до суду з відповідним позовом прокурор просив повідомити в розумний строк, але не пізніше 03.06.2023 (а.с.28-29).

За результатами розгляду повідомлення (в порядку ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру») Національна служба здоров`я України повідомила про те, що Положенням про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101, НСЗУ не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави прокуратурою стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілих від кримінальних правопорушень та готова до співпраці, в межах повноважень (а.с.30-31).

Суд вважає, що прокурор обґрунтував порушення інтересів держави та довів наявність підстав для представництва інтересів держави прокурором у суді у цій справі, оскільки прокурор повідомив компетентні органи про порушення інтересів держави, однак вони вчинили бездіяльність, не подавши відповідний позов до суду.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд установив, що за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.02.2023 у справі № 524/562/23, затверджено угоду про визнання винуватості від 30.01.2023 у кримінальному провадженні № 0000670 від 27.05.2022 між прокурором Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області Замулко Олександром Анатолійовичем та обвинуваченим ОСОБА_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 від призначеного судом основного покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирок набрав законної сили 29.03.2023.

У вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.02.2023 у справі № 524/562/23 зазначено, що 26 травня 2022 року о 10 год. 50 хв., в світлий час доби, по сухому бетонному покриттю, керуючи автомобілем Volkswagen Jetta реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався водій ОСОБА_1 , який здійснював заїзд у приміщення боксу «Автогазцентр», що розташоване по проїзду АДРЕСА_3 . В цей саме час, у приміщення вищевказаного боксу по напрямку руху автомобіля, в кінці боксу, розташовувався пішохід ОСОБА_2 , який керував діями водія ОСОБА_1 . Рухаючись у задньому напрямку, ОСОБА_1 в момент об`єктивного виявлення ним виникнення небезпеки для руху, а саме зміни дорожньої обстановки у вигляді появи рухомого об`єкту, який розташовувався по напрямку руху автомобіля, наближаючись до рухомого об`єкту у вигляді пішохода, порушив вимоги «Правил дорожнього руху України», а саме вимоги:

- п. 2.3 «д» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Всупереч цих вимог правил дорожнього руху водій автомобіля ОСОБА_1 в момент об`єктивного виявлення ним виникнення небезпеки руху, а саме зміни дорожньої обстановки у вигляді появи рухомого об`єкту, який розташовувався по напрямку руху автомобіля, наближався до кінця приміщення боксу, не врахував дорожню обстановку, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху, не контролював належним чином рух автомобіля шляхом регулювання його швидкості та напрямку руху, допустив наїзд керованим ним автомобілем Volkswagen Jetta реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_2 , який знаходився у нерухомому стані по напрямку руху автомобіля.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому правої стегнової кістки, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1143 від 19.12.2022, який утворився від дії тупого предмету, можливо в строк та при обставинах вказаних у постанові та підекспертним, і за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя під час отримання.

Згідно з висновком судової авто технічної експертизи № СЕ-19/105-22/4194-ІТ від 16.12.2022 з технічної точки зору, в розглянутій дорожній ситуації, водій автомобіля Volkswagen Jetta реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , належним чином виконуючи вимоги п. 2.3 (д) та 12.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти виникненню даної дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки в умовах розглянутої дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки Volkswagen Jetta реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в процесі руху автомобілю, своїми односторонніми діями створив реальну небезпеку для інших, не контролював належним чином рух автомобілю шляхом регулювання його швидкості та напрямку руху, що призвело до виникнення аварійної ситуації та її переростання в ДТП - наїзду на пішохода ОСОБА_2 , то з технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, дії водія ОСОБА_1 , не відповідали вимогам п. 2.3 (д) та п. 12.1 Правил дорожнього руху України, та знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він, виконуючи вимоги вищезгаданих пунктів Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти дану дорожньо-транспортну пригоду (а.с.16-19).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.02.2023 у справі № 524/562/23 позов прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Замлука Олександра Анатолійовича (в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області) до обвинуваченого ОСОБА_1 про відшкодування витрат держави на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 у розмірі 37 521,22 грн та позов прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Замулка Олександра Анатолійовича (в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я) до обвинуваченого ОСОБА_1 про відшкодування витрат держави на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 у розмірі 17 521,92 грн повернуто прокурору.

Ухвала набрала законної сили 27.02.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особа, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.

Відповідно до п. 4 Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Відповідно до листа від 23.12.2022 № 01-16/1851 КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» ОСОБА_2 , 1968 р.н., який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні з 26 травня 2022 року по 23 червня 2022 року (28 ліжко день):

- з 26.05.2022 по 15.06.2022 у травматологічному відділенні (20 ліжко днів);

- з 16.06.2022 по 23.06.2022 у гнійно - септичному хірургічному відділенні (8 ліжко день).

Діагноз: відкритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням уламків. Рвана рана задньої поверхні стегна. Здавлення м`яких тканин. Флегмона правого стегна.

Операції: 26.05.2022 закрита репозиція перелому стегнової кістки. 03.06.2022 видалення пристроїв зовнішньої фіксації. Відкрита репозиція перелому стегнової кістки з внутрішньою фіксацією. 15.06.2022 розтин флегмони.

Загальна сума лікування складає 55 043,14 грн, з яких:

- з державного бюджету (кошти НСЗУ) надійшли в сумі 17 521,92 грн;

- з місцевого бюджету витрачено кошти в сумі 37 521,22 грн.

Крім того, в листі наявний детальний розрахунок щодо:

- витрати лікарні на медичні препарати - 82,82 грн;

- витрати лікарні на лабораторні дослідження - 1 928,40 грн;

- вартість 20 ліжко днів - 44 804,80 грн;

- вартість 8 ліжко днів - 8 227,12 грн (82,82 грн + 1 928,40 грн + 44 804,80 грн + 8 227,12 грн = 55 043,14 грн) (а.с.23-24).

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначив, що вимоги про стягнення витрат у розмірі 8 227,12 грн за лікування потерпілого в гнійно-септичному хірургічному відділенні є необґрунтованими, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та потраплянням хворого до зазначено відділення. Потерпілий потрапив до цього відділення під час перебування у травматологічному відділенні. Також зазначив, що витрати у розмірі 82,82 грн та 1 928,40 грн необґрунтовані, оскільки незрозуміло, в який час вони були понесені (перебування в якому відділенні лікарні).

Щодо відсутності причинно-наслідковий зв`язок між його діями та потраплянням хворого до гнійно-септичного хірургічного відділення посилався на висновок судово-медичної експертизи № 1143 від 19.12.2022.

Суд вважає твердження відповідача необґрунтованими з огляду на таке.

Висновок експерта № 1143 від 19.12.2022 складений за результатами проведення експертизи, яка призначена на підстав постанови старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Журавок О.А. від 14.12.2022, не містить відомостей про те, що ОСОБА_2 потрапив на лікування в гнійно-септичний хірургічному відділенні внаслідок дій лікарів.

Крім того, суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не спростував відсутності причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням потерпілого ОСОБА_2 у гнійно-септичному відділенні внаслідок протиправних дій саме відповідача.

Отже, суд вважає доведеним те, що лікування потерпілого ОСОБА_2 внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 проводилась за кошти Національної служби здоров`я України та кошти місцевого бюджету Кременчуцької міської ради. Заходи щодо відшкодування витрат, понесених на лікування ОСОБА_2 не вживались. Цивільні позови прокурора Кременчуцької окружної прокуратури про відшкодування витрат держави на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 у межах кримінального провадження № 0000670 повернуті прокурору з підстав недотримання вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру».

Суд дійшов висновку про задоволення позову повністю на підставі норм ч. 1 ст. 1166, ч. 2 ст. 1191, ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України та стягує з відповідача у справі витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення в загальному розмірі 55 043,14 грн, які слід зарахувати до Державного бюджету України наступним чином:

- 17 521,92 грн, які перерахувати на номер рахунку: UA001676; код отримувача 37959255, отримувач - ГУК у Полт.обл./тг м. Кременчук/24060300, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП);

- 37 521,22 грн, які перерахувати на номер рахунку: UA00016706; код отримувача 37959255, отримувач ГУК у Полт.обл./тг м. Кременчук/24060300, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП).

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі 1. Національної служби здоров`я України, 2. Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області задоволено повністю, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись нормами ст. 2, 5, 12, 141, 209, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі 1. Національної служби здоров`я України, 2. Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) до Державного бюджету України витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 у сумі 17 521,92 грн, які перерахувати на номер рахунку: UA001676; код отримувача 37959255, отримувач - ГУК у Полт.обл./тг м. Кременчук/24060300, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП).

Стягнути з ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) до бюджету міста Кременчука витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 37 521,22 грн, які перерахувати на номер рахунку: UA00016706; код отримувача 37959255, отримувач ГУК у Полт.обл./тг м. Кременчук/24060300, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Реквізити для стягнення судового збору: Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача: (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); Рахунок отримувача: UA0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106; Призначення платежу: 101; ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; Судовий збір Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі 1. Національної служби здоров`я України, 2. Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення, Дарницький районний суд м. Києва.

Позивач: Заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області, , місцезнаходження: Полтавська обл., м. Кременчук, просп.. Свободи, буд. 4-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Маркєлова