Справа № 465/1030/23 Провадження № 2/450/223/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Хамуляк Ю.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей,-

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): 09.032002 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01.04.2020 року, розірвано. Під час спільного подружнього життя у сторін народилося троє дітей : повнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; малолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти сторін проживають та будуть проживати разом з матір`ю. Повнолітній син ОСОБА_4 , продовжує навчання у Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького на денній бюджетній формі навчання, що підтверджується довідкою № 812 від 06.02.2023 року. Належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, позивач самостійно не може забезпечити, тому батько, який здоровий, працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні половини частки з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює. На підставі наведеного, просить стягувати з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі половини заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини, щомісячно, починаючи стягнення з 16.02.2023 року. На підставі наведеного, просить заявлені позовні вимоги задоволити.

В судовому засіданні позивач, заявлені позовні вимоги підтримала просила такі задоволити. Пояснила, що вона з двома малолітніми дітьми проживає в Італії та повністю їх матеріально забезпечує. Батько дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Старший син проживає окремо, навчається у вузі та не потребує від неї матеріального утримання. Стягувати аліменти на його матеріальне утриманні, потреби немає.

Представник позивача в судовому засіданні, заявлені позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити. Вказала, що діти сторін проживають з позивачем.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікуванні, однак суд відмовляє в задоволенні заявленого клопотання, оскільки у відповідача є представник ОСОБА_7 , яка в судове засідання також не з`явилася, сторона відповідача вже неодноразово подавала клопотання про відкладенні розгляду справи.

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.03.2002 року, який рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01.04.2020 року, між ними розірвано.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.08.2014 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується витягом з актового запису про народження № 409 1А; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 28.07.2016 року.

Положенням ч. 2ст. 51 Конституції України закріплено конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ч. 8 ст. 7СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

За ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до довідкою № 812 від 06.02.2023 року, виданої Львівським національним медичним університетом ім.. Д. Галицького, ОСОБА_4 , є студентом ІІІ курсу другого медичного факультету Львівського національного медичного університету ім. Д. Галицького.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 , проживає разом з позивачем.

Крім того, стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у відповідності до ч. 1 ст. 199 СК України можливе у разі, якщо така дитина потребує матеріальної допомоги, а також за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу.

У судовому засіданні позивач вказала, що на даний час старший син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає окремо від неї та матеріальної допомоги не потребує.

При цьому, позивачем не обґрунтовано і не доведено належними та допустимими доказами потребу ОСОБА_4 у матеріальній допомозі, а також доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість таку допомогу їй надавати.

Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зазначає наступне :

стаття 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що малолітні діти сторін, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають разом з позивачем.

Окрім того до матеріалів справи долучено довідку № 30 від 03.03.2023 року, згідно якої за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

Таким чином встановлено, що сторони та їх малолітні діти мають зареєстроване місце проживання за одною адресою, позивач вказує, що малолітні діти на даний час проживають в Італії разом з нею, однак позивачем не представлено доказів на підтвердження вказаного, та не доведено підставності позову у відповідності до вимог ст. 181 СК України.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач : ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач : ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 01.04.2024 року.

СуддяН. Б. Добош