Справа № 456/2165/23
Провадження № 2/456/93/2024
РІШЕННЯ

іменем України

29 лютого 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/93/2024 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Стрмйського міськрайонного суду Львівської області від 06.03.2023 ОСОБА_2 , визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 й призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 680,00 /шістсот вісімдесят/ грн.

Так, 18.10.2022 близько 17.00 год. ОСОБА_2 та потерпіла ОСОБА_1 перебували в коридорі житлового будинку потерпілої, що за адресою: АДРЕСА_1 , де між ними на грунті особистих неприязних відносин тривав словесний конфлікт, який розпочався напередодні, та в цей час у ОСОБА_2 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_1 . Надалі ОСОБА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , взяв палицю, яка знаходилась на території домогосиодарстяа потерпілої, підійшов до потерпілої та умисно наніс їй декілька ударів по плечах та руках, після чого схопив її рукою за волосся, від чого потерпіла присіла на підлогу та умисно наніс потерпілій один удар кулаком в ділянку грудної клітки зліва, чим своїми неправомірними діями спричинив потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді: синця на правому плечовому суглобі, синця на правому передпліччі, синця на лівій молочній залозі, синця на лівому гщечі та синця на лівому передпліччі, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_2 , своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, винуватість останнього повністю підтвердилася зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом була надана ретельна оцінка. Відтак, вина обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України в судовому засіданні була доведена повністю.

Так, згідно з висновком експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичних експертиз» Меленя Л.М. №143 при проведенні судово- медичної експертизи, у ОСОБА_5 виявлені синці: на правому плечовому суглобі, на правому передпліччі, на лівій молочній залозі, на лівому плечі та лівому передпліччі, які могли утворитися від дій тупих твердих предметів, малоймовірне їх отримання в момент падіння з висоти власного росту, в тому числі з прискоренням, по давності спричинення може відповідати даті 18.10.2022, і за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Позивачка перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря-невропатолога з 21.10.2022 по 04.11.2022, у тому числі з 21.10.2022 по 27.10.2022 проходила лікування в денному стаціонарі. ОСОБА_1 зверталася на консультацію до лікаря-невролога та лікаря-терапевга. Вищенаведеними доказами, доведено те, що 18.10.2022 близько 17:00 год. в коридорі житлового будинку потерпілої, що за адресою: АДРЕСА_1 . на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_2 маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_1 , взяв палицю, яка знаходилась на території домогосподарства потерпілої, підійшов до потерпілої та умисно наніс їй декілька ударів по плечах та руках, після чого схопив її рукою за волосся, від чого потерпіла присіла на підлогу та умисно наніс потерпілій один удар кулаком в ділянку грудної клітки зліва, чим своїми неправомірними діями спричинив потерпілій ОСОБА_1 легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Таким чином, ОСОБА_2 умисно спричинив потерпілій ОСОБА_1 легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Внаслідок протиправних дій відповідача, позивачка перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря-невропатолога з 21.10.2022 по 04.11.2022, у тому числі з 21.10.2022 по 27.10.2022 проходила лікування в денному стаціонарі КНП «Стрийська ЦМЛ». На лікування потерпілою витрачено грошові кошти в сумі 4755,63 грн. Крім цього, за час лікування позивачці були призначені капельниці на які вона з 21.10.2022 по 04.11.2022 кожен день їздила до лікарні разом з сином його транспортним засобом, оскільки пересувати самостійно чи громадським транспортом не могла, так як після прийому ліків вона себе погано почувала, у неї крутилася голова. На заправку авто бензином позивачкою були витрачені грошові кошти в сумі 1020,00 грн.

Таким чином, неправомірними діями обвинуваченого, потерпілій ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди на суму 5775,63 грн., яку ОСОБА_2 в добровільному порядку не відшкодував.

Крім того, у зв`язку із незаконними діями ОСОБА_2 потерпілій. ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, що полягає у сильних душевних стражданнях та інших негативних явищах, які в подальшому проявилися на стані її здоров`я, вона перестала спокійно спати, оскільки відчуває постійну тривогу, що злочинець може знову проникнути до її будинку і, що вона не зможе захистити себе. Відповідач палицею умисно наніс позивачці декілька ударів по плечах та руках, після чого схопив її рукою за волосся, від чого ОСОБА_1 присіла на підлогу та умисно наніс їй один удар кулаком в ділянку грудної клітки зліва, чим своїми неправомірними діями спричинив тілесні ушкодження у вигляді: синця на правому плечовому суглобі, синця на правому передпліччі, синця на лівій молочній залозі, синця на лівому плечі та синця на лівому передпліччі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Вищеописані події, що відбулися 18.10.2022, призвели до істотних змін у житті позивачки та негативно позначилися на її моральному та психологічному стані. Наслідок, що настав у зв`язку з діями відповідача є незворотнім і ці події назавжди змінили її життя. Наслідки, що настали, характер і глибина душевних, емоційних, моральних страждань, які позивачка перенесла тривають і по сьогоднішній день.

Таким чином, ОСОБА_1 завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повернення події, негативні переживання та спогади, потреба в уникненні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, апатія, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності.

Окрім того, позивачка в момент отримання тілесних ушкоджень перенесла значний фізичний біль, враховуючи також те, що вона є особою похилого віку, пережила емоційний стрес. Наслідки перенесеної психологічної травми призвели до негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидкої втомлюваності, пасивності, поганого настрою, пригніченості, тривогою з приводу майбутнього здоров`я, а також можливого повторного лікування з діагнозом дисциркуляторна енцСфалопатія, гіпертонічна вазомоторна хвороба II ступеня, вестибуло-атактичний синдром і астено-невротичний синдром, гіпертонічний криз. Необхідно зазначити, що астено-невротичний розлад - це симптомокомплекс, який виникає при виснаженні нервової системи і характерний емоційною втомою, дратівливістю та нервовою збудливістю у комплексі з апатією.

Також, негативні події потягли за собою нераціональне витрачання позивачкою життєвого часу (на лікування, правові заходи), оскільки вона перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря-невропатолога з 21.10.2022 по 04.11.2022, у тому числі з 21.10.2022 по 27.10.2022 проходила лікування в денному стаціонарі, а також змушена була з`являтися в поліцію для дачі пояснень під час ведення досудовому розслідування у кримінальному провадженні, брала участь в судових засіданнях під час розгляду справи в суді, а це постійні переживання, нераціональне витрачання часу тощо. Відтак, ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та пов`язаних з цим душевних стражданнях, тривалим лікуванням, почуттям безпорадності та пригніченості, обмеженнями у фізичній активності, які тривають до цього часу.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями ОСОБА_2 та завданою моральною шкодою є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру, вважаю, що розмір відшкодування моральної шкоди, який об`єктивно відповідатиме завданим моральним збиткам становить 50000 грн.

Зважаючи на вищенаведене, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача 5775,63 грн., матеріальної шкоди, 50000 грн., моральної шкоди та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

05.07.2023 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , у якому зазначив, що в задоволені позовних вимог повністю заперечив та вказав, що 06.03.2023р. вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області його засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України за нанесення 18.10.2022р. легких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 до штрафу у розмірі 680.00грн. Згідно висновку експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛOP «Львівське обласне бюро судово - медичних експертиз Меленя М. №143, що відображений у вироці, у ОСОБА_1 виявлено такі тілесні ушкодження: синці на правому плечовому суглобі; на правому передпліччі; на лівій молочній залозі; на лівому плечі та лівому передпліччі, які могли утворитися від дій тупих, твердих предметів, по даті спричинення можуть відповідати 18.10.2022р. Інших видимих тілесних ушкоджень не виявлено.

Лише такі тілесні пошкодження спричинено ним ОСОБА_1 .

У цьому ж вироці, який набрав законної сили, зазначено, що інші захворювання ОСОБА_1 , а саме: дисциркулярна енцефалопатія, гіпертонічна вазомоторна хвороба 11 ст. вестибуло - анатомічний і астено - невротичний синдром, гіпертонічний криз не пов`язані з перенесеною травмою 18.10.2022р. Тому він не може нести тягар відшкодування за захворювання ОСОБА_1 на які вона страждала і раніше, до часу скоєння ним проступку. Завдані ОСОБА_1 , чотири синці не потребували такого лікування, як розписала в позові позивач.

Представлені позивачем в якості доказів на підтвердження його вини у заподіянні майнової шкоди електронні направлення від 20.10.2022р. та від 21.10.2022р. дублюють один одного, дублюють призначені ліки та медикаменти для лікування позивача. В направленнях зазначено причину: це захворювання судин мозку та цереброваскулярні хвороби. Призначення на двох аркушах є неіменні, невідомо для кого та коли виписані. Аптечні чеки є нечитаємі, кількість придбаних ліків зазначених в них суперечить призначенню лікарів.

Позивач оцінила також обсяг завданих моральних та фізичних страждань в 50 000.00грн. що не відповідає тяжкості скоєного ним проступку та не відповідає вимогам закону.

Щодо стягнення судових витрат - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000.00грн. Витрати на професійну правничу допомогу є надмірно завищеними, не є співмірними за ступенем складності справи, обсягу витраченого на неї часу, ціни позову .

Просив взяти до уваги те, він позивач була ініціатором конфлікту, що виник між ними, її дії теж були неправомірними. Відповідача не звертався в правоохоронні органи так як вважав конфлікт вичерпаним. Він є особою похилого віку, страждає на ряд тяжких захворювань та отримує пенсію повіку в даний час в розмірі 5560.61грн.

13.10.2023 представником позивача ОСОБА_3 ,, до суду було подано відповідь на відзив, в якому представник відповідача зазначила, що ОСОБА_2 взяв палицю, яка знаходилась на території домогосподарства позивачки, підійшов до неї та умисно наніс їй декілька ударів по плечах та руках, після чого схопив її рукою за волосся, від чого ОСОБА_1 присіла на підлогу та умисно наніс їй один удар кулаком в ділянку грудної клітки зліва, чим своїми неправомірними діями спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді: синця на правому плечовому суглобі, синця на правому передпліччі, синця на лівій молочній залозі, синця на лівому плечі та синця на лівому передпліччі, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Ззгідно з висновком експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛOP «Львівське обласне бюро судово-медичних експертиз» ОСОБА_6 №143 при проведенні судово-медичної експертизи, у ОСОБА_1 виявлені синці: на правому плечовому суглобі, на правому передпліччі, на лівій молочній залозі, на лівому плечі та лівому передпліччі, які могли утворитися від дій тупих твердих предметів, малоймовірне їх отримання в момент падіння з висоти власного росту, в тому числі з прискоренням, по давності спричинення може відповідати даті 18.10.2022, і за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Внаслідок чого, позивачка перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря- невропатолога з 21.10.2022 по 04.11.2022, у тому числі з 21.10.2022 по 27.10.2022 проходила лікування в денному стаціонарі КНП «Стрийська ЦМЛ». Крім того, ОСОБА_1 зверталася на консультацію до лікаря-невролога та лікаря-терапевта. На лікування потерпілою було витрачено значні кошти, що підтверджується фіскальними чеками, які долучені до позовної заяви.

Таким чином, у зв`язку із нанесення відповідачем тілесних ушкоджень позивачці, остання потрапила до лікарні та була змушена проходити лікування, на що витратила значні кошти, між цими ушкодженнями і несприятливим кінцем є прямий причинний зв`язок. Відтак, саме через протиправну поведінку відповідача та його неправомірні дії позивачці була завдана матеріальна шкода, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а тому така підлягає відшкодуванню.

Щодо посилання відповідача на те, що електронні направлення від 20.10.2022 та від 21.10.2022 дублюють один одного, дублюють призначені ліки та медикаменти для лікування позивача, а тому не можуть бути доказами на підтвердження заподіяння матеріальної шкоди, зазначає, що до позовної заяви ОСОБА_1 долучено копію своєї медичної книжки за період з 21.10.2022 по 04.11.2022, де чітко розписано консультації яких лікарів отримала позивачка, які обстеження вона проходила та яке лікування отримала, перебуваючи в денному стаціонарі, відтак твердження відповідача про те, що електронні направлення дублюють один одного є безпідставним. Крім того, медична книжка позивачки пронумерована, що беззаперечно спростовує факт дублювання.

Щодо посилань відповідача на те, що призначення на двох аркушах є неіменні, невідомо від кого та коли виписані, долучені чеки є нечитабельними, а кількість придбаних ліків, суперечить призначенню лікарів, зазначає, що на кожному призначенню лікаря стоїть його особиста печатка, призначення в медичній книзі зафіксовані в електронному реєстрі та скріплені печаткою медичної установи, а перелік призначених медикаментів чітко співпадає з переліком придбаних ліків за фіскальними чеками, відтак твердження відповідача є голослівним.

Крім цього, відповідач зазначає, що обсяг завданих моральних та фізичних страждань в сумі 50000,00 грн не відповідає тяжкості проступку та не відповідає вимогам закону.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BUTGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Згідно п.105 Рішення Європейського суду з прав людини по справі по справі «Смірнова проти Росії» від 24.07.2003 вказано, що «Суд зауважує, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п. 96). Але це не заважає Суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Відповідач палицею умисно наніс позивачці декілька ударів по плечах та руках, після чого схопив її рукою за волосся, від чого ОСОБА_1 присіла на підлогу та умисно наніс їй один удар кулаком в ділянку грудної клітки зліва, чим своїми неправомірними діями спричинив тілесні ушкодження у вигляді: синця на правому плечовому суглобі, синця на правому передпліччі, синця на лівій молочній залозі, синця на лівому плечі та синця на лівому передпліччі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Саме через незаконні дії ОСОБА_2 ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, що полягає у сильних душевних стражданнях та інших негативних явищах, які в подальшому проявилися на стані її здоров`я, вона перестала спокійно спати, оскільки відчуває постійну тривогу, що злочинець може знову проникнути до її будинку і, що вона не зможе захистити себе.

Також, негативні події потягли за собою нераціональне витрачання позивачкою життєвого часу (на лікування, правові заходи),, оскільки вона перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря-невропатолога з 21.10.2022 по 04.11.2022, у тому числі з 21.10.2022 по 27.10.2022 проходила лікування в денному стаціонарі, а також змушена була з`являтися в поліцію для дачі пояснень під час ведення досудовому розслідування у кримінальному провадженні, брала участь в судових засіданнях під час розгляду справи в суді, а це постійні переживання, нераціональне витрачання часу тощо.

Відтак, ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та пов`язаних з цим душевних стражданнях, тривалим лікуванням, почуттям безпорадності та пригніченості, обмеженнями у фізичній активності, які тривають до цього часу.

Таким чином, між злочинними діями ОСОБА_2 та завданою моральною шкодою є прямий причинний зв`язок, а тому заявлена позивачкою моральна шкода в розмірі 50000,00 грн буде справедливою сатисфакцією і адекватним засобом для згладжування душевних страждань ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача адвокат Турчин Ю.І,, підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача 5775,63грн., матеріальної шкоди та 50000,00 гривень моральної шкоди, а також понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн., пов`язані із звернення до суду з даним позовом та судовим розглядом цивільної справи.

Представник відповідача ОСОБА_7 , в судовому засіданні в задоволенні позову заперечила, відзив підтримала та пояснила, що матеріалами справи не доведено причинно-наслідкового зв`язку із подією, яка відбувалась 18.10.2022 та перебуванням ОСОБА_1 , на лікуванні, а тому стягнення матеріальної шкоди є безпідставним. Крім того, представником позивача не доведено моральної шкоди та саме завдання її у розмірі, яка зазначена у позовні заяві. Крім того, витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6000 грн., є надмірно завищеними, є неспівмірними за ступенем складності та обсягу витраченої на неї часу. Просила врахувати те, що відповідач є особою похилого віку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказів регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Крім того, за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ОСОБА_1 , за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав відповідачем ОСОБА_2 , встановив наступне.

Перед тим, як перейти до правового оцінювання спірних правовідносин суд вважає за необхідне спочатку окреслити предмет спору та визначити питання, на які потрібно відповісти в межах розгляду цієї справи.

Відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, має важливе значення для усунення наслідків такого правопорушення та поновлення порушених прав громадянина. Саме тому особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, має право на її відшкодування. Реалізувати це право можна шляхом пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні до початку судового розгляду. Особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Право звернутися з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має лише потерпілий від кримінального правопорушення або особа, яка має право діяти від його імені.

Як вбачається з копії вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.03.2023 року у кримінальному провадженні №456/3967/22, позивач є потерпілою у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_2 , за частиною 1 статті 125 КК України.

Компенсація шкоди здійснюється особою, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Так, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому внаслідок кримінального правопорушення. В іншому випадку шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні або позову, що подається в порядку цивільного судочинства, коли по справі винесено обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили.

Отже, предметом спору є відшкодування моральної шкоди потерпілому від злочину. При розгляді спору суду потрібно виходити з преюдиціальності судового рішення відносно відповідача, яке набрало законної сили.

Встановленню підлягає розмір матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача.

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.03.2023 року встановлено, що 18.10.2022 близько 17.00 год. ОСОБА_2 та потерпіла ОСОБА_1 перебували в коридорі житлового будинку потерпілої, що за адресою: АДРЕСА_1 , де між ними на грунті особистих неприязних відносин тривав словесний конфлікт, який розпочався напередодні, та в цей час у ОСОБА_2 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_1 . Надалі, ОСОБА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , взяв палицю, яка знаходилась на території домогосподарства потерпілої, підійшов до потерпілої та умисно наніс їй декілька ударів по плечах та руках, після чого схопив її рукою за волосся, від чого потерпіла присіла на підлогу та умисно наніс потерпілій один удар кулаком в ділянку грудної клітки зліва, чим своїми неправомірними діями спричинив потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді: синця на правому плечовому суглобі, синця на правому передпліччі, синця на лівій молочній залозі, синця на лівому плечі та синця на лівому передпліччі, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження. Таким чином, ОСОБА_2 умисно спричинив потерпілій ОСОБА_1 легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пленум Верховного Суду України в п. 7 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року за №14, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України.

Таким чином, нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , вчинення ОСОБА_2 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та його винуватість у нанесенні легких тілесних ушкоджень, викладених у вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області, є обов`язковими для суду та ці обставини не підлягають доказуванню.

Так, згідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушення шкоди в порядку, передбаченому законом.

Як передбачено у ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, і обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Також згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

В даному випадку, підставою для цивільної-правової відповідальності за завдання шкоди є одночасна наявність наступних елементів: заподіяння шкоди позивачу, протиправність дій відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні.

В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяння позивачу протиправними діями відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні.

Так, висновком експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичних експертиз» Меленя Л.М. №143, встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи, у гр. ОСОБА_1 , 1959 р.н., виявлені синці: на правому плечовому суглобі, на правому передпліччі, на лівій молочній залозі, на лівому плечі та лівому передпліччі, які могли утворитися від дій тупих твердих предметів, малоймовірне їх отримання в момент падіння з висоти власного росту, в тому числі з прискоренням, по давності спричинення може відповідати даті 18.10.2022, і за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Позивач посилається на те, що внаслідок протиправних дій відповідача 18.10.2022, позивачка перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря-невропатолога з 21.10.2022 по 04.11.2022, у тому числі з 21.10.2022 по 27.10.2022 проходила лікування в денному стаціонарі КНП «Стрийська ЦМЛ». На лікування потерпілою витрачено грошові кошти. Крім цього, за час лікування позивачці були призначені капельниці на які вона з 21.10.2022 по 04.11.2022 кожен день їздила до лікарні разом з сином його транспортним засобом, оскільки пересувати самостійно чи громадським транспортом не могла, так як після прийому ліків вона себе погано почувала, у неї крутилася голова. На заправку авто бензином позивачкою були витрачені грошові кошти.

Висновком експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичних експертиз» Меленя Л.М. №158, проведеного на підставі постанови дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Гутник В.В., від 09.11.2022, встановлено, що при проведенні додаткової судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження №0000302 від 19.10.2022, згідно висновку експерта №143, у гр. ОСОБА_1 , 1959 р.н., були виявлені синці: на правому плечовому суглобі, на правому передпліччі, на лівій молочній залозі, на лівому плечі та лівому передпліччі, які могли утворитися від дій тупих твердих предметів, малоймовірне їх отримання в момент падіння з висоти власного росту, в тому числі з прискоренням, по давності спричинення може відповідати даті 18.10.2022, і за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження. Згідно представлених додатково в експертизу медичних документів лікарями було діагностовано «дисциркулярну енцефалопатію, гіпертонічну вазомоторну хворобу ІІ ст., вестибуло-анатомічний і астено-невротичний синдром, гіпертонічний криз» - дані захворювання у громадянки ОСОБА_1 не пов`язані з перенесеною травмою 18.10.2022, тому при дачі підсумків до уваги не бралися.

З витребовуваної судом у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Стрия» інформаційної довідки хворої ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 , 21.10.2022 оглянута лікарем неврологом і їй призначено на 5 днів денний стаціонар. Попередній діагноз струс головного мозку не підтверджено.

Зважаючи на висновок експерта Стрийського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичних експертиз» Меленя Л.М. №158, встановлено, що лікування за яким перебувала позивач, та витрати перебування в медичному закладі, не пов`язані із подією, яка мала місце 18.10.2022, а тому в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5775,63 грн., задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до п. 9 постанови ВСУ №4 від 31.03.1995року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Моральні страждання неможливо «виміряти» так, як це можна зробити з матеріальною шкодою. До того ж у п. 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797) зазначено, що «моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи». Отже, будь-яка компенсація не може бути сумірною стражданням. Відповідно, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, але у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

У справі " Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 зробив висновок, що «..адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Отже, судом встановлено, що позивачу дійсно було завдано моральну шкоду, яка виразилась у тому, що позивач отримав тілесні ушкодження нанесені відповідачем, відчував біль та страх за своє життя та здоров`я, витрачанням часу на досудове розслідування кримінального провадження та судовим розглядом справи, та те, що відповідачем не відшкодовано позивачу завдану шкоду і досі, що змусило позивача звертатися до суду за відновленням своїх порушених прав, з даним позовом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість моральних страждань позивача, яка дійсно зазнала фізичного болю, стресу. Тому із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача ОСОБА_1 , підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 10000 гривень, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

На підставі п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою заяви майнового характеру, судовий збір сплачується у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 1073,60 грн.

Оскільки в даному випадку судом вимогу про відшкодування шкоди задоволено частково, то відповідно судовий збір становитиме 3028,28 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 3028,28 грн.

У позовній заяві представник позивача ОСОБА_3 , просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 , витрати розмірі 10000 гривень на правову допомогу, пов`язані у рамках судового розгляду цивільної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 137 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 , понесені витрати на правову допомогу, загальна сума яких становить 60000 (шість тисяч) гривень, що включає в себе: за договором про надання правової допомоги від 20.04.2023 року укладеного між АО «ГТ Правовий захист» від імені якого діє на підставі статуту голова ОСОБА_8 , та ОСОБА_1 , в сумі 6000 гривень.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також враховує, що професійна правнича допомога надавалася ОСОБА_1 , у цивільній справі, що розглядається на даний час судом.

Суд вважає належними доказами квитанцію про оплату послуг за договором, копію якої долучено до справи, оскільки відповідачем не подано суду доказів іншого.

Отже, суд приходить до висновку про те, що позивачем в ході судового розгляду підтверджено належними та допустими доказами витрати на правову допомогу понесені під час судового розгляду на суму 6000, 00 грн., які й підлягають стягненню, в тому числі і з урахуванням часткового задоволення позову.

За наведених обставин, на думку суду, витрати в загальному розмірі у сумі 6000,00 (шести тисяч) гривень 00 коп. на професійну правничу допомогу, є співмірними із складністю цієї справи, розміром задоволених позовних вимог, професійністю адвоката, наданим обсягом послуг адвокатом, затраченими часом на дання таких послуг, відповідають реальності таких витрат, та підтвердженні належними та допустими доказами реального їх понесення позивачем за час розгляду даної цивільної справи, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст..7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 133, 141, 244, 245, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в сумі 10000 (десять тисяч) грн.. та витрати на правову допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) грн.. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судові витрати в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.. 00 коп..

В задоволенні решти позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5775 (п?ять тисяч сімсот сімдесят п?ять) грн. 63 коп. та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням в сумі 40000 (сорок тисяч) грн.. 00 коп. відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 10.03.2024.

Суддя Р. Т. Шрамко