Номер провадження: 22-ц/813/1173/24
Справа № 523/1639/21
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Сегеди С.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря - Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, визнання незаконним та скасування запису про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», Виконавчий комітет Южненської міської ради Одеської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс», Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, визнання незаконним та скасування запису про право власності, про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до договору дарування від 06.12.2005, реєстраційний №1- 1324, посвідченого державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Туйск Ф.Л., ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_1 .

25 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, (реєстровий №3247, за яким ОСОБА_4 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , на забезпечення зобов`язання ОСОБА_5 за кредитним договором №0 від 25.09.2006 року, за яким ОСОБА_6 отримав для особистих потреб 42 000 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4

13.01.2021 року з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 дізнався, що зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 на ім`я відповідача - ТОВ «Укрдебт плюс», Номер запису про право власності: 38867041. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54799892 від 27.10.2020 року, ухвалене державним реєстратором Голубенко Аліною Вікторівною, Виконавчий комітет Южненської міської ради Одеської області, Одеська область

Позивач вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям відділу), індексний номер: 54799892 від 27.10.2020 року, ухвалене державним реєстратором Голубенко Аліною Вікторівною, Виконавчий комітет Южненської міської ради Одеської області, Одеська область є протиправним, запис про право власності 38867041 незаконним та підлягає скасуванню, оскільки дане рішення було ухвалено в порушення вимог ст..ст.10, 12, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Позивач стверджує, що померлий ОСОБА_4 не отримував письмову вимогу про усунення порушень та наміри іпотекодержателя щодо задоволення вимог шляхом набуття права власності на його квартиру.

Докази отримання позивачем письмової вимоги та документи, які підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, відсутні та не могли бути надані ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» державному реєстратору.

Відповідачем ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» не було надано державному реєстратору засвідчену копію повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, з відміткою про вручення ОСОБА_4 ..

Також відповідачем ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» не було надано державному реєстратору засвідчені копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення.

Також, кредит надано в іноземній валюті, майно використовувалось ОСОБА_4 як місце постійного проживання, загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., а отже двокімнатна квартира, загальною площею 47,7 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 яка є предметом іпотеки не могла бути примусово відчужена без згоди власника, оскільки на неї поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а власник ОСОБА_4 згоди на відчуження не надавав.

Крім того, у відповідача взагалі не виникало право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання з наступних підстав.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Однак між сторонами іпотечного договору від 25.09.2006 року, а саме: АКІБ УкрСиббанк», ТОВ «Укрдептлюс» і ОСОБА_4 , договір про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, передбачений статтею 36 Закону України «Про іпотеку», не укладався, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, передбаченого статтею 37 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір не містить.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54799892 від 27.10.2020 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену дёржавну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Запис про право власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ТОВ «Укрдептплюс» підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, позивач первісно просив:

1.Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54799892 від 27 жовтня 2020 державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 Виконавчого комітету Южненської міської Ради Одеської області щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована АДРЕСА_2 за суб`єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924.

2. Визнати незаконним та скасувати запис про право власності №38867041 на об`єкт нерухомого майна квартиру, що розташована АДРЕСА_2 за суб`єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924. (т.1, а.с. 2-10)

В процесі розгляду справи позивач доповнив позовні вимоги та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26.01.2021, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924 передає у власність, а громадянин ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) приймає у власність квартиру, що розташована АДРЕСА_2 , посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Медведенко Г.В. у реєстрі за №173.

Так, позивач вважає, на час укладення угоди щодо купівлі-продажу спірної квартири відповідач ТОВ « УКРДЕБТ ПЛЮС» не набуло право власності на спірне майно, реєстрацію права власності на його ім`я проведено незаконно, а тому наявні підстави для визнання договору недійсним на підставі ч. 1 ст.216 ЦК України. (т.1, а.с. 55-65).

Короткий зміст зустрічних позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрДебт Плюс», Виконавчий комітет Южненської міської ради Одеської області про визнання права власності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він є добросовісним набувачем квартири, що розташована АДРЕСА_2 .

Вищевказана квартира була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.2021, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924 передає у власність, а громадянин ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) приймає у власність квартиру, що розташована АДРЕСА_2 , посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Медведенко Г.В. у реєстрі за №173.

На виконання умов договору купівлі-продажу ОСОБА_1 сплатив продавцю 481 298 гривень 10 копійок, про що свідчить квитанція про сплату № 127247 AT «КРИСТАЛБАНК» від 26.01.2021 року.

Також ОСОБА_1 було сплачено заборгованість за електропостачання, водопостачання і водовідведення, а також газопостачання квартири, а також придбання будівельних матеріалів для ремонту квартири на загальну суму майже 100 000 гривень.

Все вищевикладене свідчить про добросовісність набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру.

Після відшкодування всієї заборгованості перед комунальними постачальниками та розпочатим ремонтом в квартирі, позивачу стало відомо, що Суворовським районним судом м. Одеси слухається позов ОСОБА_2 до відповідачів, за якими він змінюючи підстави та предмет позову просить суд припинити запис про власність на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , які були передані в іпотеку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить, на підставі ст. 392 ЦК України, визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . (т.2, а.с. 37-41)

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Укрдебт плюс», Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, визнання незаконним та скасування запису про право власності, про визнання недійсним договору купівлі-продажу задоволено частково.Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54799892 від 27 жовтня 2020 державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 . Виконавчого комітету Южненської міської Ради Одеської області щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована АДРЕСА_2 за суб`єктом: Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Укрдебт плюс», Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування запису про право власності №38867041 на об`єкт нерухомого майна квартиру, що розташована АДРЕСА_2 за суб`єктом: Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924.; про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.01.2021, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924 передає у власність, а громадянин ОСОБА_1 приймає у власність квартиру, що розташована АДРЕСА_2 , посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Медведенко Г.В. у реєстрі за №173 залишено без задоволення. Стягнено з ТОВ «Укрдебтплюс» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1362 гривні. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «УкрДебт Плюс», Виконавчий комітет Южненської міської ради Одеської області про визнання права власності на квартиру, що розташована АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №101 залишено без задоволення у повному обсязі.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог, а зустрічні позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не враховано всі обставини справи, не досліджено докази у повному обсязі, а тому зроблені помилкові висновки про необхідність відмови у задоволенні первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ТОВ «Укрдебт Плюс».

В апеляційній скарзі ТОВ «Укрдебт Плюс» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог, а в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про задоволення первісних позовних вимог.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , актовий запис №1983 зареєстрований 28.12.1988р. (т.1,а.с. 14)

Батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №9942 зареєстрований 06.10.2020, Одеським міським відділом ДРАЦ ПМУЮ (м. Одеса) (т.1, а.с. 15).

Після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю. була заведена спадкова справа №2/2021.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернувся 12.01.2021 його син ОСОБА_2 , інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Окрім того, у матеріалах спадкової справи наявна довідка Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської Ради з якої вбачається, що померлий ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 14.12.2005р. по день смерті.

З матеріалів спадкової справи також не вбачається про наявність заповіту померлого ОСОБА_4 ..

Отже, ОСОБА_2 , відповідно до ст. 1222, 1261, 1268 ЦК України є єдиним спадкоємцем за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 не отримав, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Згідно із ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд першої інстанції правильно вважав, що позивач ОСОБА_2 , як спадкоємець померлого ОСОБА_4 , в силу приписів ст.ст. 16, 1218, 1296 ЦК України має право звернутись до суду з метою захисту своїх прав, у тому числі, які пов`язані із захистом порушеного права власності померлого спадкодавця.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції вмотивовано зазначив, що посилання ТОВ «УкрДепт Плюс» на те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем по справі, а також що його особисті права не порушуються є безпідставними, оскільки позивач претендує на спадкове майно, яке, за його твердженням, неправомірно було відчужено на користь ТОВ «УкрДепт Плюс», тобто його позбавлено спадкового майна.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, померлому ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 06.12.2005, належала на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 . (т.1, а.с. 16)

25 вересня 2006 між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5 був укладений договір про надання споживчого кредиту №, відповідно до якого, ОСОБА_9 отримав кредит у розмірі 42000 доларів США. (т.1,а.с. 18-28)

В забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх зобов`язання за кредитним договором № від 25.09.2006, між ОСОБА_4 та АКІБ «Укрсиббанк» 25.09.2006 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . (т.1, а.с. 29-32)

Згідно із п. 2.1.1. договору іпотеки від 25.09.2006 у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до 2.1.2. договору іпотеки від 25.09.2006 у разі порушень Позичальником обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, у разі невиконання Позичальником цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. (т.1, а.с. 30)

Главою 4 договору сторони визначили умови звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, згідно із п. 4.1 договору звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у: випадках, зазначених в п.п.2.1.1.-2.1.2. цього договору іпотеки; у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності Іпотекодавця або визнання його банкрутом; у разі прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи - Іпотекодавця; у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим Договором.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса;

Згідно із п. 4.3 договору у випадках, зазначених в п.п.2.1.1. -2.1.2. цього договору іпотеки Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до 4.4 договору, у разі невиконання Іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п. 4.3 Іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами та до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, в тому числі, за кредитним договором №0 від 25.09.2006 року та договорами забезпечення.

В свою чергу, 13.05.2020 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ "УКРДЕБТ ПЛЮС" відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) уклали Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №2244/К/1.

За цим Договором в порядку та на умовах, визначених ним, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДЕЛЬТА БАНК» відступило ТОВ "УКРДЕБТ ПЛЮС» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги і правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорам застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Згідно із вказаного договору, ТОВ "УКРДЕБТ ПЛЮС" набуло право вимоги, в том числі за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.09.2006 року з усіма забезпечувальними договорами. (т.1, а.с. 219-220)

В судовому засіданні встановлено, що за договором про надання споживчого кредиту № від 25.09.2006, який був укладений 25 вересня 2006 між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_5 існувала заборгованість, яка не була погашена.

Вищевказаний факт в судовому засіданні визнали сторони, а тому даний факт не потребує доказуванню.

Отже, відповідно до п. 2.1.2., 4.1 договору іпотеки від 25.09.2006, у Іпотекодержателя виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотек регулюються Законом України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV, і станом на 2020 року була чинною редакція Закону від 21.10.2019 (надалі зазначається сама вказана редакція Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із ч. 4 ст. Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З укладеного договору іпотеки від 25.09.2006, вбачається, що п. 4.2 договору визначено лише два способи звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: рішення суду або виконавчий напис нотаріуса.

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Необхідно відзначити, що договір іпотеки від 25.09.2006 не містить жодного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання.

Окрім того, згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003р. №898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

В той же час, договір іпотеки, не передбачав право Іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції правильно вважав, що посилання представника відповідача ТОВ "УКРДЕБТ ПЛЮС" на наявність відповідного застереження у договору іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу права власності на об`єкт іпотеки, як таке, що не доведено жодним об`єктивним доказом.

Також судом встановлено, що відповідач ТОВ "УКРДЕБТ ПЛЮС", після отримання прав кредитора за договором № від 25.09.2006, а також прав іпотекодержателя за договором від 25.09.2006, який був укладений з ОСОБА_4 , згідно із п. 4.3 договору іпотеки, звертався з письмовими вимогами про усунення порушень основного зобов`язання за адресою реєстрації ОСОБА_4 , що підтверджується наступними повідомленнями:

- рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 206, отримане 04.06.2020, видавник: УКРПОШТА; (т.1, а.с. 195)

- рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія і номер: 911, отримане 05.06.2020, видавник: УКРПОШТА. (т.1, а.с. 197)

В той же час, у нижній строчці повідомлень наявний машинописний запис наступного змісту «для відправлень з відміткою «Вручити особисто», «Судова повістка», особисто одержувачем або уповноваженою особою учиняється підпис та зазначається прізвище « ОСОБА_4 »

Пунктом 99 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених Постановою КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 встановлено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Оформлення цих поштових операцій визначено у пункті 105 Правил, яким передбачено, що для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач.

У пункті 106 Правил передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище.

Відповідні дані на бланку повідомлення про вручення також зазначаються про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи.

Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" повертається за зворотною адресою у першочерговому порядку.

З наведених норм можна дійти висновку, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвище. Цей запис вносить працівник поштового зв`язку.

Натомість для вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто" або "Судова повістка" на бланку повідомлення розписується та зазначає прізвище одержувач (а не працівник поштового зв`язку).

Отже, особистий підпис одержувача рекомендованого поштового відправлення є обов`язковим тільки у разі вручення поштового відправлення з позначками «вручити особисто» та «судова повістка» та не вимагається при оформленні вручення іншого рекомендованого поштового відправлення, зокрема, податкового повідомлення-рішення.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах міститься в постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №№ 639/4278/16-а, 222/1402/16-а, 813/1517/16 та підтриманий Верховним Судом від 20 березня 2019 року у справі №222/1402/16-а (ЄДРСРУ № 80606979) та 18 лютого 2020 року у справі № 520/3945/19, адміністративне провадження №К/9901/23674/19 (ЄДРСРУ № 87683061).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки зворотні повідомлення про вручення вимоги на ім`я ОСОБА_4 не містить доказів особистого вручення вимоги, то не можливо вважати, що вимоги були отримані.

Судом також встановлено, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54799892 від 27 жовтня 2020 державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 Виконавчого комітету Южненської міської Ради Одеської області була здійснена державна реєстрація права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована АДРЕСА_2 за суб`єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924.

Суд першої інстанції вмотивовано вважав, що вищевказане рішення державного реєстратора є неправомірним з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктами 1 та 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено,що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

Відповідно до пункту 61 «Порядку державної реєстрації речових нерухоме майно та їх обтяжень», затверджених Постановою КМУ 1127 від 25.12.2015р.

Для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Окрім того, пунктом 61 «Порядку» було встановлено, протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат", крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця.

В судовому засіданні було встановлено, що у державного реєстратора на час вчинення реєстраційної дії були відсутні наступні документи:

- підтвердження про отримання письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, оскільки у повідомленнях був відсутній запис прізвища особи, яке їх прийняло;

- відсутній договір між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження у відповідному договорі.

- відсутнє письмове погодження Іпотекодавця щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Окрім того, пункту 61 «Порядку державної реєстрації речових нерухоме майно та їх обтяжень», затверджених Постановою КМУ 1127 від 25.12.2015р. було встановлено, що протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат", крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності Іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця.

Однак такої заяви Іпотекодавця матеріали реєстраційної справи не містять.

Крім того, у відповідача взагалі не виникало право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання з наступних підстав.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються:

- умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення;

- порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки;

- прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання і Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Між сторонами іпотечного договору від 25.09.2006, а саме: АКІБ УкрСиббанк» і ОСОБА_4 , договір про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, передбачений статтею 36 Закону України «Про іпотеку», не укладався, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, передбаченого статтею 37 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір не містить.

На підставі викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідно:

визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54799892 від 27 жовтня 2020 державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 Виконавчого комітету Южненської міської Ради Одеської області щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована АДРЕСА_2 за суб`єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924.

В той же час, суд першої інстанції правильно зазначив, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування запису про право власності №38867041 на об`єкт нерухомого майна квартиру, що розташована АДРЕСА_2 за суб`єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924.

Так, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Вищевказана правова позиція також висловлена у постановах Верховного суду від 03.08.2022 у справі № 645/3067/19, від 17.08.2022 № 450/441/19, від 22.08.2022 у справі № 597/977/21).

Суд також правильно вважав безпідставними позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.01.2021, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924 передає у власність, а громадянин ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) приймає у власність квартиру, що розташована АДРЕСА_2 , посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Медведенко Г.В. у реєстрі за №173 виходячи за наступного.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом, зокрема нормами ЦК (пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Так, згідно із частинами першою-третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину і на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, який укладений 26.01.2021, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924 передає у власність, а громадянин ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) приймає у власність квартиру, що розташована АДРЕСА_2 , посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Медведенко Г.В. у реєстрі за №173

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц (провадження № 14-288цс18) зазначила, що слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна. Так, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зазначено, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Судовий захист повинен бути повним відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Враховуючи викладене, задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, стороною якого позивач не є, та скасування державної реєстрації права власності не призведе до поновлення прав позивача на квартиру, які він вважає порушеними, а тому вказані вимоги не є ефективним способом захисту, оскільки, навіть у разі задоволення, потребуватимуть додаткових заходів судового втручання.

Виходячи із встановлених обставин, належним способом захисту прав позивача, які він вважає порушеними, є звернення до суду із вимогами про витребування майна.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 10 листопада 2021 року у справі № 206/1198/19 (провадження № 61-11425св20), від 27 жовтня 2021 року у справі № 752/20739/15 (провадження № 61-11632св21), від 06 жовтня 2021 року у справі № 205/5579/19 (провадження № 61-15794св20), від 26 січня 2022 року у справі № 756/11551/19 (провадження № 61-14491св21).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц).

Окрім того, суд звертає увагу на те, що фактично у даному випадку ефективним способом захисту порушених прав позивача може бути поєднання вимог про витребування майна з одночасним вирішенням питання про визнання права власності на спадкове майно.

Однак, вищевказаних вимог позивач не заявляв, суд не виключає право позивача на звернення з даними вимогами у майбутньому.

Суд також правильно вважав що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «УкрДебт Плюс», Виконавчий комітет Южненської міської ради Одеської області про визнання права власності на квартиру, що розташована АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №101 необхідно залишити без задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд вважав, що позивач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем квартири що розташована АДРЕСА_2 , оскільки на момент її відчуження Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт плюс» було власником даної квартири.

Визнання судом протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54799892 від 27 жовтня 2020 державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 Виконавчого комітету Южненської міської Ради Одеської області щодо проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована АДРЕСА_2 за суб`єктом: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс», код №43212924 не оспорює презумпцію правомірності власності ОСОБА_1 , але встановлює порушення, під час реєстрації права власності на квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс».

В даному випадку, відсутні умови для визнання за ОСОБА_1 права власності на підставі ч. 1 ст. 392 ЦК України, оскільки позивач не оспорював добросовісність набуття права власності набувача на квартиру, а лише посилався на неправомірність дій особи, яка відчужила квартиру.

В порядку розподілу судових витрат, необхідно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебтплюс», код 43212924, м. Київ, вул. Степана Бандери б. 28а на користь ОСОБА_2 (РНОКПП № НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_4 ) судові витрати у розмірі 1362 гривні.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржники не довели обставини, на які посилались як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надали.

Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржників в апеляційних скаргах про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя Сегеда С.М. перебував на лікарняному з 29 лютого по 07 березня 2024 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 березня 2024 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 березня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда