Справа № 438/791/17
Провадження 2/438/10/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 березня 2024 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

за участі секретаря судових засідань Стасишин Н.Т.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориславі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту та бюджету, ведення спільного господарства, існування спільних прав та обов`язків, визнання майна спільною сумісною власністю, та розподіл спільного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, відшкодування шкоди, завданої незаконним відчуженням майна, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_4 05 вересня 2017 року звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_5 , у якому просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу її, ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 ; визнати придбане за час проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , гараж, розташований на АДРЕСА_2 , автомобіль Фольксваген Т4 д.н. НОМЕР_1 об`єктами права спільної сумісної власності та визначити за кожною із сторін по частці цього майна. Визнати за нею, ОСОБА_4 , право власності на: ідеальну частину квартиру АДРЕСА_1 ; ідеальну частину гаражу, розташованого на АДРЕСА_2 ; ідеальну частину автомобіля Фольксваген Т 4 д.н. НОМЕР_1 .

У обґрунтування позову посилається на те, що зі ОСОБА_5 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1994 року. Шлюб між ними розірвано рішенням Бориславського міського суду від 14 грудня 2004 року, свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 27 квітня 2006 року. Вони відновили подружні стосунки і почали проживати однією сім`єю без шлюбу. У фактичних шлюбних стосунках вони перебували з травня 2007 року до травня 2015 року. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах вони придбали квартиру АДРЕСА_1 (оформлена на ОСОБА_5 ) Крім того, у 2014 році придбали гараж на АДРЕСА_2 , а в 2013 році - автомобіль Фольксваген Т4 д.н. НОМЕР_1 . Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Позивач вважає, що має право на частину майна, яке придбано ними за час проживання однією сім`єю з травня 2007 року по травень 2015 року. У іншому шлюбі ні вона, ні ОСОБА_5 не перебували.

За час перебування в шлюбі в 2001 році вони придбали будинок по АДРЕСА_3 . Гроші на купівлю вони складали з часу одруження. В 2002 році вони цей будинок продали, кошти в сумі 16 000 доларів США поклали в банк на ім`я чоловіка ОСОБА_5 в ЛОД АППБ «Аваль» в м. Бориславі. В жовтні 2006 року позивач звернулася з позовом в суд до ОСОБА_5 про розподіл майна, належного подружжю на праві спільної сумісної власності (справа № 2-250/2007 р.). Ухвалою судового засідання (про затвердження мирової угоди) від 03 квітня 2007 року визнано мирову угоду між нею та ОСОБА_5 , згідно якої ОСОБА_5 визнає її право на 3500 доларів США, які зобов`язується сплатити до 01 січня 2008 року, а вона визнає його право на ліс (пиломатеріали) в кількості 7 м куб. Однак, рішення суду не виконувалося, так як ні вона, ні ОСОБА_5 за примусовим виконанням даного рішення не зверталися, бо відновили подружні стосунки і знову почали проживати однією сім`єю без шлюбу. У фактичних шлюбних стосунках вони перебували з травня 2007 року до травня 2015 року. 03 грудня 2014 року загинула їхня дочка ОСОБА_6 і сім`я почала розпадатися, а з травня 2015 року перестала існувати.

За час перебування у фактичних шлюбних відносинах, тобто проживаючи однією сім`єю без шлюбу з травня 2007 року і до травня 2015 року, вони придбали квартиру АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 04 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О., реєстр N 1195, квартира складається з двох кімнат та кухні жилою площею 28,9 кв.м, загальною площею 53,1 кв.м. Квартира оформлена на ОСОБА_5 . Крім того, у 2014 році, ними придбано гараж, розташований на АДРЕСА_2 , а в 2013 році - автомобіль Фольксваген Т 4 д.н. НОМЕР_1 . Квартиру вони придбали за 24000 доларів США, гараж за 5000 доларів США, автомобіль за 10000 доларів США. Загальна вартість майна, придбаного за час проживання однією сім`єю без шлюбу, 39000 доларів США, а за курсом Національного банку України станом на 01 вересня 2017 року (2569,3957 грн за 100 доларів США) 1002064,32 гривень (1/2 частина 501032,16 гривень). Для купівлі квартири ОСОБА_5 отримав кредит в КБ «ПриватБанк» згідно з кредитним договором від 04 вересня 2007 року № LVTRGK00000025 в сумі 24000 доларів США. Позивач згідно договору поруки від 04 вересня 2007 року № LVTRGK7 виступила поручителем за виконання зобов`язань ОСОБА_5 за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник по цьому договору. Позивач працювала, періодично їздила на роботу за кордон і всі зароблені кошти віддавала чоловікові для погашення кредиту за квартиру. Вона навіть повертала йому аліменти на утримання ще тоді неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , які сплачував ОСОБА_5 згідно рішення суду. Кошти на придбання автомобіля та гаражу вони частково позичали у сестри позивачки, повертали борг теж разом.

Позивач послалася на положення ч.ч. 1, 2 ст. 21, ч. 1 ст. 36, ст.69, 70, 74 Сімейного кодексу України, правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України у справі №6-1026цс15 від 23.09.2015, у справі № 6-612цс15 від 1 липня 2015 року, у справі № 6- 2253цс15, ст.372 Цивільного кодексу України.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Пленум Верховного Суду України в пункті 20 своєї постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» чітко визначив права фактичного подружжя: при застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, в постанові зазначається, що поділ спільного майна здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України. При цьому застосовується положення ст. 71 ч.4,5 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Позивач вважає, що має право на частину майна, яке придбано ними за час проживання однією сім`єю з травня 2007 року по травень 2015 року. У іншому шлюбі ні вона, ні ОСОБА_5 не перебували.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2017 року справу передано на розгляд судді Бориславського міського суду Хемич О.Б. Ухвалою судді Хемич О.Б. від 05 вересня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено дату судового засідання.

19 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_5 подав до суду письмове заперечення на позовну заяву, в якому вважає вимоги позивачки необґрунтованими. Відповідач зазначив, що 14 грудня 2004 року рішенням суду розірвано шлюб між ним та позивачкою. З того часу жодного відновлення шлюбних стосунків між ними не було. Він не погоджується з позивачем щодо твердження про фактичне відновлення шлюбних стосунків з травня 2007 року та проживання однією сім`єю з цього числа до травня 2015 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 за власні кошти була придбана квартира АДРЕСА_4 . Згодом, у вересні 2007 року останній придбав квартиру АДРЕСА_1 , за кредитні кошти. Кредит ним було погашено з коштів, вилучених із продажі квартири АДРЕСА_4 , та його особистих доходів. Жодних коштів від позивачки на купівлю квартири, чи на погашення кредиту ОСОБА_5 не отримував. Гараж ним було придбано за особисті кошти, а на купівлю автомобіля ним частково було позичено коши у його сестри ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 25 вересня 2017 року у справі 438/791/17, провадження №2-з/438/13/2017 задоволено заяву позивача ОСОБА_4 про забезпечення доказів. Зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати інформацію про перетин державного кордону України громадянкою України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та терміни її перебування за межами України із зазначенням часових проміжків за період з 01 травня 2007 року по 01 червня 2015 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2018 року дану справу передано на розгляд судді Слиша А.Т., у зв`язку зі спливом строку відрядження до Бориславського міського суду Львівської області судді Хемич О.Б.

Ухвалою судді ОСОБА_7 від 20 лютого 2018 року справу прийнято до провадження, призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 04 травня 2018 року задоволено клопотання позивача та витребувано з КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО», докази: оригінал інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 , та на гараж розташований по АДРЕСА_2 ; витребувано від Трускавецького відділення філії «Західного головного регіонального управління» АТ «ПриватБанк»: належним чином засвідчену копію кредитної справи за кредитним договором від 04.09.2007 №LVTRGK00000025, укладеним між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 ; довідку про дострокове погашення кредиту за кредитним договором від 04.09.2007 №LVTRGK00000025, укладеним між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 ; витребувано від Територіального сервісного центру №4642 Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України: належним чином засвідчені копії документів щодо придбання та реєстрації в 2013 році автомобіля Фольксваген Т4 д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 ; витребувано з ЦМЛ м.Борислава: довідку про те, чи в період часу 2008-2009р.р. перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні БЦМЛ та амбулаторному лікуванні у поліклінічному відділенні у лікаря-травматолога БЦМЛ ОСОБА_5 , 1969 р.н. проживаючий на АДРЕСА_5 .

17 серпня 2018 року позивач подала до суду позовну заяву про збільшення розміру позовних вимог, зокрема, просить встановити факт проживання однією сім`єю її, ОСОБА_4 , та відповідача ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без шлюбу в період часу з травня 2007 року по травень 2015 року. Визнати придбане за час проживання однією сім`єю її, ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без шлюбу в період часу з травня 2007 року по травень 2015 року, майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 , гараж № НОМЕР_4 , що розташований в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області та земельну ділянку в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066 - об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Визнати за нею, ОСОБА_4 , право власності на: ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м.; ідеальну частину автомобіля марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_1 ; ідеальну частину гаражу № НОМЕР_4 , що розташований в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області, загальною площею 27,0 кв.м.; ідеальну частину земельної ділянки для обслуговування гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066, що розташована в гаражному товаристві «Фанта» по вул.Шкільна в м.Бориславі Львівської області.

У обґрунтування збільшених позовних вимог позивач послалася на обставини, аналогічні зазначеним у позовній заяві.

Ухвалою суду від 18 вересня 2018 року вказану позовну заяву про збільшення позовних вимог прийнято до провадження. Крім цього, ухвалою суду від 18 вересня 2018 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О. належно завірену копію письмової заяви ОСОБА_4 від 08 жовтня 2007року про дачу згоди на укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Паньків Г.О. за реєстром №1357; витребувано з Трускавецького відділення філії «Західного головного регіонального управління» АТ «ПриватБанк» інформацію про те, чи погашався кредитний договір від 04.09.2007 №LVTGK00000025, укладений між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 у безготівковій формі (формі банківського переводу із іншого банківського рахунку), у випадку наявності таких операцій вказати суму та дату такої операції а також особу на чиє ім`я було відкрито даний рахунок із якого було списано кошти для погашення кредиту, та надати належним чином завірену копію платіжного документа про здійснення даного платежу.

27 вересня 2018 року представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Бачинський А.В. подав до суду в інтересах відповідача відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якому вважає вимоги позивачки необґрунтованими. Зазначив, що 14 грудня 2004 року рішенням суду розірвано шлюб між відповідачем та позивачкою. З того часу жодного відновлення шлюбних стосунків між ними не було. Сторона відповідача не погоджується з позивачем щодо твердження про фактичне відновлення шлюбних стосунків з травня 2007 року та проживання однією сім`єю з цього числа до травня 2015 року. Позивачка не зазначила жодного доказу про те, що після розірвання шлюбу з травня 2007 року по травень 2015 року сторони проживали однією сім`єю. Так дійсно після розірвання шлюбу у відповідача із позивачкою залишились дружні стосунки, адже у них була спільна дочка, і відповідач не міг не брати участі у її вихованні. Після розірвання шлюбу відповідачем за власні кошти була придбана квартира АДРЕСА_4 . Бажаючи бути ближче з дочкою, у вересні 2007 року відповідач купив квартиру АДРЕСА_1 , яка розташовано у цьому ж будинку, що й жила їхня дочка. Кошти на купівлю даної квартири він отримав, беручи кредит у ЗАТ КБ «ПриватБанк», окрім зазначеного позивачкою договору поруки, даний кредит було забезпечено також договором іпотеки, таким чином позивачка фактично не несла жодного ризику щодо неповернення ним кредиту, а договір поруки не свідчить про участь у погашенні кредиту. У подальшому даний кредит відповідачем було погашено з коштів, вилучених із продажі квартири АДРЕСА_4 , та із його особистих доходів. Жодних коштів від позивачки на купівлю квартири, чи на погашення кредиту відповідач не отримував.

Після купівлі даної квартири по АДРЕСА_2 , відповідач з цього часу по теперішній день у ній проживає, разом з ним, у час перебування позивачки за межами України, у квартирі проживала і його дочка. Оскільки позивачка фактично постійно перебувала за межами України, то вихованням та доглядом дочки займався саме ОСОБА_5 .. Із позивачкою після розірвання шлюбу він не проживав, та не вів спільного господарства, у підтвердження чому слугує відсутність реєстрації місця проживання позивачки разом з ним, окрім цього позивачка у зазначений нею період нібито спільного проживання фактично постійно перебувала за межами України, тому відповідно спільно проживати із нею він не міг, окрім цього вона жодного разу не переказувала на його ім`я кошти, а кредит ОСОБА_5 сплачував самостійно проводячи сплату щомісячно. Окрім цього, ним на ім`я позивачки сплачувались аліменти на утримання дочки, сплата аліментів проводилась з 01 червня 2005 року по 02 грудня 2014 року. Позивачка могла у будь-який момент відмовитись від стягнення аліментів, однак вона цього не робила, а у людей які проживають однією сім`єю та ведуть спільний бюджет відсутня потреба у стягненні аліментів.

Щодо зазначеного Позивачкою будинку АДРЕСА_3 та виручених за нього коштів, то дані кошти були предметом спору у справі про поділ майна подружжя № 2-250/2007 та спір щодо них був вирішений у межах цієї справи. Щодо відсутності примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди від 03 квітня 2007 року у справі № 2-250/2007, то дана ухвала була виконана добровільно та жодна із сторін не ставила претензій щодо її виконання. Щодо отримання коштів у позику від сестри позивачки для купівлі квартири, автомобіля та гаражу із земельною ділянкою, то відповідачем такі кошти у її сестри не позичались. Стосовно отримання коштів у позику позивачкою та про мету їх отримання йому невідомо. Гараж ним було придбано за особисті кошти, а на купівлю автомобіля ним частково було позичено кошти у його сестри ОСОБА_2 . Щодо правових позицій Верховного суду України, на які послалася позивач, відповідач також зазначив, що усе спірне майно набуте відповідачем не в шлюбі та за власні кошти. Позивачем не надано жодного доказу спільного проживання із відповідачем, більше того не надано жодного доказу того, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці, позивачкою не надано жодних доказів в обґрунтування даних обставин. За таких обставин твердження позивачки про факт проживання однією сім`єю та про придбання майна за спільні кошти є не доведеним, а відтак - безпідставним.

Ухвалою суду від 22 березня 2019 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення доказів, зокрема, витребувано з Трускавецького відділення філії «Західного головного регіонального управління» АТ «ПриватБанк» докази: належним чином засвідчену копію кредитної справи за кредитним договором від 04.09.2007року №LVTRGK00000025, укладеним між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 ; довідку про дострокове погашення кредиту за кредитним договором від 04.09.2007року №LVTRGK00000025, укладеним між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 ; витребувано від Територіального сервісного центру №4642 Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України, докази: належним чином засвідчені копії документів щодо придбання та реєстрації в 2013 році автомобіля Фольксваген Т4 д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 ; витребувано з ЦМЛ м.Борислава докази: довідку про те, чи в період часу 2008-2009 р.р. перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні БЦМЛ та амбулаторному лікуванні у поліклінічному відділенні у лікаря-травматолога БЦМЛ, ОСОБА_5 , 1969 р.н. проживаючого АДРЕСА_5 .

Ухвалою суду від 27 травня 2019 року постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, розпочати підготовче провадження у справі з дня постановлення цієї ухвали. Призначено по справі підготовче судове засідання на 11 липня 2019 року.

12 вересня 2019 року позивач подала до суду позовну заяву про збільшення розміру позовних вимог від 10 вересня 2019 року, зокрема, просить встановити факт проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту та бюджету, ведення спільного господарства, існування спільних прав та обов`язків між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як чоловіком та жінкою без шлюбу в період часу з травня 2007 року по травень 2015 року. Визнати придбане за час проживання однією сім`єю її, ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без шлюбу в період часу з травня 2007 року по травень 2015 року, майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 , гараж № НОМЕР_4 , що розташований в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області та земельну ділянку в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066 - об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Визнати за нею, ОСОБА_4 , право власності на: ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м.; ідеальну частину автомобіля марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_1 ; ідеальну частину гаражу № НОМЕР_4 , що розташований в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області, загальною площею 27,0 кв.м.; ідеальну частину земельної ділянки для обслуговування гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066, що розташована в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області.

У обґрунтування збільшених позовних вимог позивач послалася на обставини, аналогічні зазначеним у попередній позовній заяві про збільшення позовних вимог.

19 вересня 2019 року представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Вернієвська О.Б. подала до суду в інтересах відповідача відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог від 10 вересня 2019 року, в якому вважає вимоги позивачки необґрунтованими у задоволенні позову просить відмовити.

28 жовтня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, подана в інтересах позивачки її представником адвокатом Вілінською Г.М.

Ухвалою від 28 жовтня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 03 грудня 2019 року.

Ухвалою суду від 22 травня 2020 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника померлого ОСОБА_5 .

Ухвалою від 22 червня 2021 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 24 червня 2021 року у справі 438/791/17, провадження №2-з/438/5/2021 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_4 адвоката Вілінської Г.М. про забезпечення позову. Накладено арешт на: квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки Volkswagen Т4, державний номер НОМЕР_1 , гараж № НОМЕР_4 , що розташований в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м. Бориславі Львівської області та земельну ділянку в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу площею 0,0032 га кадастровий номер :02:006:0066.

Ухвалою суду від 07 липня 2021 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 адвоката Вілінської Г.М. та витребувано у приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Малетич О.Я. належно завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копія вказаної спадкової справи надійшла до суду 06 вересня 2021 року.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2

28 жовтня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 про зміну предмета позову. Зокрема, позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту та бюджету, ведення спільного господарства, існування спільних прав та обов`язків, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як чоловіком та жінкою без шлюбу в період часу з травня 2007 року по травень 2015 року; визнати придбане за час проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без шлюбу в період часу з травня 2007 року по травень 2015 року, майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 , гараж № НОМЕР_4 , що розташований в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області та земельну ділянку в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066 - об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; визнати недійсними видані на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич Оксаною Ярославівною: -свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.12.2020р. на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстроване в реєстрі за №362, скасувавши рішення приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Малетич Оксани Ярославівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.12.2020р. за індексним номером:56008567 та запис про проведену державну реєстрацію права власності номер 39989128; -свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.12.2020р. на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, типу легковий пасажирський - В, зареєстроване в реєстрі за №363; та визнати за нею, ОСОБА_4 , право власності на: ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м.; ідеальну частину автомобіля марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 ; стягнути з ОСОБА_2 в її, ОСОБА_4 , користь, вартість 1/2 ідеальної частини гаражу АДРЕСА_6 , загальною площею 27,0 кв.м. та вартість ідеальної частини земельної ділянки для обслуговування гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066, що розташована в гаражному товаристві «Фанта» по АДРЕСА_2 , в сумі 56 886 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень 50 копійок.

У обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1994 року. У них народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 14 грудня 2004 року шлюб між ними розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 27 квітня 2006 року). За час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 в 2001 році за спільно зароблені грошові кошти вони придбали житловий будинок по АДРЕСА_3 . У 2002 році вони з ОСОБА_5 цей будинок продали, а кошти в сумі 16 000 доларів США поклали на депозитний рахунок в ЛОД АППБ «Аваль» в м. Бориславі, який було відкрито на ім`я ОСОБА_5 .

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_5 відмовився в добровільному порядку поділити спільно нажите ними майно за час шлюбу, а тому у 2006 році позивач звернулася з позовом до ОСОБА_5 про розподіл майна, належного подружжю на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою судового засідання Бориславського міського суду Львівської області від 03 квітня 2007 року у справі №2-250/2007р. визнано мирову угоду між нею та ОСОБА_5 , згідно якої ОСОБА_5 визнає її право на 3500 доларів США, які зобов`язується сплатити до 01 січня 2008 року, а вона визнає його право на ліс (пиломатеріали) в кількості 7 м куб. Однак, дана ухвала суду не виконувалася, так як ні вона, ні ОСОБА_5 за примусовим виконанням даного рішення не зверталися, бо відновили подружні стосунки і знову почали проживати однією сім`єю без шлюбу.

З травня 2007 року до травня 2015 року позивач з ОСОБА_5 проживала у фактичних шлюбних стосунках, разом з ними проживала і їхня малолітня дочка ОСОБА_6 . У цей період часу вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, за спільно зароблені кошти купляли майно, мали взаємні права та обов`язки, в іншому зареєстрованому шлюбі ні позивачка, ні ОСОБА_5 не перебували.

03 грудня 2014 року трагічно загинула їхня єдина дочка ОСОБА_6 , і після цього ОСОБА_5 почав зловживати алкоголем, зневажливо ставився до позивачки, і з травня 2015 року позивач з ОСОБА_5 припинила спільне проживання, ведення спільного побуту та бюджету.

За час проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, тобто за час перебування у фактичних шлюбних відносинах, з травня 2007 року і до травня 2015 року, в інтересах сім`ї, вони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Згідно договору купівлі-продажу від 04 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О., реєстр №1195, право власності на дану квартиру оформлено на ім`я ОСОБА_5

23 січня 2014 року, проживаючи однією сім`єю, за спільно зароблені грошові кошти, в інтересах сім`ї, вони купили гараж АДРЕСА_6 та земельну ділянку за цією адресою в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу, площею 0,0032 га, кадастровий номер :02:006:0066. Згідно договорів купівлі-продажу земельної ділянки та гаражу від 23 січня 2014 року, серія та номер 71 та 74, посвідчених приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О., право власності на дане нерухоме майно оформлено на ОСОБА_5 .

Крім того, 31 травня 2014 року вони разом з ОСОБА_5 , проживаючи однією сім`єю, за спільно зароблені грошові кошти, а також за кошти, які спільно позичали у її рідної сестри, в інтересах сім`ї, купили автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 .

Квартиру вони придбали за дійсну вартість 24 000 доларів США, гараж та земельну ділянку для обслуговування гаражу за 5000 доларів США, автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 за 5 000 доларів США, загальна вартість майна придбаного за час проживання однією сім`єю без шлюбу становить 34 000 доларів США, а за курсом НБУ України станом на 01 вересня 2017 року, на час звернення у суд з позовом, становить (2569,3957 за 100 доларів США) 873592,60 гривень (1/2 частина 436796,30 гривень).

З травня 2007 року до літа 2008 року вони проживали разом однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, за місцем її проживання у трьохкімнатній квартирі її матері за адресою АДРЕСА_7 , тобто між ними існували усталені відносини, що притаманні подружжю.

Влітку 2007 року вона дізналася, що по сусідству, у тому ж самому під`їзді двома поверхами вище продається квартира АДРЕСА_1 , вони з ОСОБА_5 вирішили її купити, щоб їхня сім`я мала окреме житло для проживання. Позивач особисто розмовляла з продавцями квартири та давала їм завдаток за купівлю квартири.

Так як такої значної суми грошових коштів у них не було, вони вирішили оформити кредит на ОСОБА_5 , оскільки на цей час він працював у Волинському тампонажному управлінні ПАТ «Укрнафта» та його офіційна заробітна плата була набагато більшою, ніж її і йому могли безперешкодно видати кредит.

Тому, для купівлі даної квартири ОСОБА_5 отримав кредит у Трускавецькому відділенні філії «Західне головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» згідно кредитного договору MLVTRGK00000025 від 04 вересня 2007року в сумі 24 000 доларів США з цільовим призначенням купівля квартири.

При оформленні кредиту на купівлю спірної квартири ОСОБА_5 у документах вказував своє фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 , де вони разом як чоловік та жінка проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, номер домашнього телефону вказав той, який зареєстрований за цією ж адресою. У графі «Інформація про дружину (або іншого платоспроможного члена родини, що веде спільне господарство)» ОСОБА_5 власноручно зазначив ім`я позивачки ОСОБА_4 , зокрема й те, що вона проживає за однією з ним адресою: АДРЕСА_7 . Зазначив платіжний баланс його на той час родини, а саме: сумарний щомісячний дохід родини, в яку включав свою заробітну плату та її заробітну плату, як дружини, а також її, як дружини, доходи від додаткового заробітку, як і наводив розрахунок щомісячних витрат їхньої сім`ї.

Згідно договору поруки від 04 вересня 2007 року №LVTRGK7, укладеного між Банком та позивачем ОСОБА_4 , вона виступила поручителем за виконання зобов`язань ОСОБА_5 за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник по цьому договору, так як вони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина і були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків.

Після купівлі спірної квартири, зробивши у ній косметичний ремонт (провівши заміну всіх вікон та вхідних дверей) та завізши туди подаровані позивачці її матір`ю всі необхідні меблі та техніку, позивач разом з відповідачем та їхньою малолітньою дочкою перейшли проживати у спірну квартиру з літа 2008 року.

У 2009 році різко зріс курс долара США, і вони з відповідачем вирішили позичити грошові кошти у її сестри, щоб достроково повернути кредит, який відповідач оформив на себе на купівлю спірної квартири, оскільки доходу, який відповідач отримував за місцем своєї роботи, не вистачало на дострокове погашення кредиту.

20 липня 2009 року вони разом з ОСОБА_5 достроково погасили кредит, який він в інтересах сім`ї отримав у банку на купівлю спірної квартири.

З часу отримання кредиту, тобто з 04 вересня 2007року і до часу повного дострокового його погашення, тобто до 20 липня 2009 року ОСОБА_5 не подавав банку жодних заяв про зміну свого фактичного місця проживання, зміну свого сімейного чи фінансового стану, що ще раз підтверджує той факт, що з часу отримання кредиту, і до його повного дострокового погашення, позивач та ОСОБА_5 проживали однієї сім`єю, як чоловік та жінка, вели спільний побут та спільне господарство, мали спільний бюджет та були пов`язані виконанням взаємних прав та обов`язків, що свідчить про те, що між ними існували усталені відносини, притаманні подружжю.

У період спільного проживання з травня 2007 року до травня 2015 року у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_5 , ведення спільного побуту та господарства позивач працювала у ТОВ «ТК «ЛАКС», а в період щорічних відпусток їздила на заробітки за кордон, всі зароблені грошові кошти віддавала ОСОБА_5 , як чоловіку для погашення кредиту, вона навіть повертала йому аліменти для погашення кредиту, які сплачував ОСОБА_5 згідно рішення суду на утримання неповнолітньої дочки.

З 2010 року, після звільнення з роботи, позивач почала систематично їздити на заробітки в Республіку Польща, де офіційно працювала, і всі зароблені грошові кошти повертала своїй сестрі, у якої вона з ОСОБА_5 разом позичили грошові кошти на дострокове погашення кредиту для купівлі квартири, з метою уникнення значної переплати за користування кредитними коштами.

Згодом за зароблені нею за кордоном грошові кошти та кошти, які частково позичили у її сестри, вони придбали в інтересах сім`ї спірний автомобіль, гараж та земельну ділянку для обслуговування гаражу. Позивач особисто розмовляла з продавцем спірного гаражу та земельної ділянки, домовлялася про їх купівлю та давала йому завдаток.

У період спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту та господарства, маючи взаємні права та обов`язки вони також разом і відпочивали, ходили як подружжя на весілля до спільних родичів, зокрема: 13 лютого 2010 року, як чоловік та жінка, ходили на весілля до її племінниці ОСОБА_8 ; ІНФОРМАЦІЯ_5 разом, як чоловік та жінка, ходили на весілля до племінниці ОСОБА_5 - ОСОБА_9 ; 19 жовтня 2013 року разом, як чоловік та жінка, ходили на весілля до племінника ОСОБА_5 - ОСОБА_10 , та у серпні 2014 року разом, як чоловік та жінка, ходили на ювілей до її матері ОСОБА_11 .

Вищевказані обставини свідчать про те, що за час проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, тобто за час перебування у фактичних шлюбних відносинах, з травня 2007 року і до травня 2015 року, між нею та ОСОБА_5 склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Позивач послалася на положення ч.2 ст.3, ч.ч. 1, 2 ст. 21, ст.69, 70, ч.4, ч.5 ст. 71, ст. 74 Сімейного кодексу України, ст.372 Цивільного кодексу України, правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України у справі №6-1026цс15 від 23.09.2015, у справі № 6-612цс15 від 1 липня 2015 року, у справі № 6- 2253цс15, п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», зазначила, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Вважає, що їй, позивачці, належить частина спірного майна, яке було придбано нею та ОСОБА_5 за час проживання однією сім`єю без шлюбу з травня 2007 року по травень 2015 року за спільно зароблені грошові кошти в інтересах сім`ї.

Після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач ОСОБА_2 , як його рідна сестра, незаконно успадкувала все належне ОСОБА_5 на час смерті майно, в тому числі і все спірне майно: житлову квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_2 в гаражному товаристві «Фанта», загальною площею 0,0032 га, гараж за номером НОМЕР_4 в гаражному товаристві Фанта», розташований в АДРЕСА_2 , автомобіль VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , частина якого належить позивачці ОСОБА_4 згідно закону.

Крім того, відповідачці ОСОБА_2 достовірно було відомо про наявність і розгляд даного спору у суді, оскільки за клопотанням позивачки вона допитувалась судом як свідок саме на стороні позивача.

Зокрема, відповідачці ОСОБА_2 29 грудня 2020 року приватним - нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу О.Я. Малетич видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстрованого в реєстрі за №362.

22 грудня 2020 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу О. Я. Малетич видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :02:006:0066, площею 0,0032 га, зареєстрованого в реєстрі за №352.

22 грудня 2020 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу О.Я. Малетич видано свідоцтво про право на спадщину за законом на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , гаражне товариство «Фанта», зареєстрованого в реєстрі за №351.

29 грудня 2020 року приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу О.Я. Малетич видано свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, типу легковий пасажирський - В, зареєстрованого в реєстрі за №363.

Видані відповідачці ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно підлягають визнанню недійсними на підставі ст.1301 ЦК України, оскільки відповідачка ОСОБА_2 не мала права на спадкування частини спірного нерухомого майна, придбаного за час проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без шлюбу в період часу з травня 2007 року по травень 2015 року, а саме: квартири АДРЕСА_1 , автомобіля марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 , гаражу № НОМЕР_4 , що розташований в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області та земельної ділянки в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066.

Після успадкування спірного майна, відповідачка ОСОБА_2 через два дні після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж та на спірну земельну ділянку для обслуговування гаражу, зокрема 24 грудня 2020 року незаконно відчужила дані об`єкти нерухомого майна, уклавши договори купівлі - продажу земельної ділянки та гаража з ОСОБА_12 .

Внаслідок незаконного відчуження частини спірного майна, а саме гаражу АДРЕСА_6 та земельної ділянки в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066, відповідачкою ОСОБА_2 завдано позивачці ОСОБА_4 збитки, що складають дійсну вартість половини незаконно відчуженого майна.

ОСОБА_12 є добросовісним набувачем незаконно відчуженої частини гаража та земельної ділянки, на якій він знаходиться, в гаражному товаристві «Фанта», а тому не може відповідати за незаконні дії відповідача ОСОБА_2 .

А тому, є всі підстави для виникнення обов`язку у відповідача ОСОБА_2 щодо відшкодування позивачці ОСОБА_4 збитків, завданих таким незаконним відчуженням для відновлення її (позивачки) порушеного права.

Згідно звіту про оцінку майна №АЕ00-211021-032 від 21.10.2021 вартість гаражу АДРЕСА_6 становить 106273 гривень 00 копійок.

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки №АЕ00-211021-033 від 21.10.2021 вартість земельної ділянки в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу, площею 0,0032 га, кадастровий номер 4 610300000:02:006:0066 7 500 гривень.

З урахуванням наведеного, з відповідачки ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивачки ОСОБА_4 завдані їй збитки в розмірі половини вартості незаконно відчуженого майна, що становить 56 886 гривень 50 копійок.

Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року прийнято до провадження вищевказану позовну заяву про зміну предмету позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту та бюджету, ведення спільного господарства, існування спільних прав та обов`язків, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували в шлюбі між собою, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, відшкодування шкоди, завданої незаконним відчуженням майна. Ухвалено у подальшому розглядати справу з урахуванням позовної заяви про зміну предмету позову, ухвалено перейти в стадію підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 20 січня 2022 року.

Ухвалою від 20 січня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 01 березня 2022 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник адвокат Вілінська Г.М. позов підтримали, дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви про зміну предмету позову.

Допитана як свідок позивач ОСОБА_4 надала наступні показання проте, що після розірвання шлюбу у грудні 2004 року з травня 2007 року до травня 2015року проживала з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних стосунках, разом з ними проживала і їхня малолітня дочка ОСОБА_6 . В цей період часу вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, за спільно зароблені кошти купляли майно, мали взаємні права та обов`язки, в іншому зареєстрованому шлюбі ні позивачка ОСОБА_4 , ні її чоловік ОСОБА_5 не перебували.

03 грудня 2014 року трагічно загинула їхня єдина дочка ОСОБА_6 і після цього ОСОБА_5 почав зловживати алкоголем, зневажливо відноситися до позивачки, і з травня 2015 року вона з ОСОБА_5 припинила спільне проживання, ведення спільного побуту та бюджету.

За час проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, тобто за час- перебування у фактичних шлюбних відносинах, з травня 2007року і до травня 2015року, в інтересах сім`ї, позивачка ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 придбали квартиру АДРЕСА_1 . Згідно договору купівлі-продажу від 04 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О., реєстр №1195, право власності на дану квартиру оформлено на ім`я ОСОБА_5 . За домовленістю із колишнім чоловіком зазначену квартиру придбали для їх спільної дитини Христини.

23 січня 2014 року, проживаючи однією сім`єю, за спільно зароблені грошові кошти, в інтересах сім`ї, спільно разом з ОСОБА_5 купили гараж АДРЕСА_6 та земельну ділянку за цією адресою в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066. Згідно договорів купівлі-продажу земельної ділянки та гаражу від 23.01.2014року, серія та номер 71 та 74, посвідчених приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О., право власності на дане нерухоме майно оформлено на ОСОБА_5 .

Також, 31 травня 2014 року позивачка ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , проживаючи однією сім`єю, за спільно зароблені грошові кошти, а також за кошти, які спільно позичали у її рідної сестри, в інтересах сім`ї, купили автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 , що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_7 , виданого 31.05.2014р. на ім`я ОСОБА_5 , та довідкою-рахунком Серії НОМЕР_8 від 31.05.2014 року.

Квартиру ними придбано за дійсну вартість 24 000 доларів США, гараж та земельну ділянку для обслуговування гаражу за 5000 доларів США, автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 за 5 000 доларів США, загальна вартість майна придбаного за час проживання однією сім`єю без шлюбу становить 34 000 доларів США, а за курсом НБУ України станом на 01 вересня 2017року, на час звернення у суд з позовом, становить (2569,3957 за 100 доларів США) 873 592, 60 гривень.

З травня 2007року до літа 2008 року позивачка ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_5 однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, за місцем проживання позивачки ОСОБА_4 у трьохкімнатній квартирі її матері за адресою: АДРЕСА_7 , тобто між ними існували усталені відносини, що притаманні подружжю. Влітку 2007 року позивачка ОСОБА_4 дізналася, що по сусідству, у тому ж самому під`їзді, де вони спільно проживали з ОСОБА_5 однією сім`єю, двома поверхами вище, продається квартира АДРЕСА_1 . Саме позивачка ОСОБА_4 особисто розмовляла з продавцями цієї квартири домовлялася про купівлю цієї квартири та давала їм завдаток за купівлю цієї квартири.

Спільно із ОСОБА_5 було вирішено що, вона разом з чоловіком вирішили оформити кредит на ОСОБА_5 , оскільки на цей час він працював у Волинському тампонажному управлінні ПАТ «Укрнафта» та його офіційна заробітна плата була набагато більшою, ніж її, і йому могли безперешкодно видати кредит.

Для придбання даної квартири ОСОБА_5 отримав кредит у Трускавецькому відділенні філії «Західне головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» згідно кредитного договору №LVTRGK00000025 від 04 вересня 2007року в сумі 24 000 доларів США з цільовим призначенням купівля квартири. Подаючи 31 серпня 2007року в банк анкету-заяву на видачу кредиту, ОСОБА_5 у даній анкеті-заяві у графі «адреса свого місця проживання» власноручно особисто зазначив, що його дійсне місце проживання (відмінне від адреси місця реєстрації) разом з позивачкою, а саме: АДРЕСА_7 , а також зазначив номер свого домашнього телефону такий як і у позивачки ОСОБА_4 , який зареєстровано за адресою: АДРЕСА_7 . Крім того, у графі «Інформація про дружину (або іншого платоспроможного члена родини, що веде спільне господарство)» ОСОБА_5 власноручно зазначив прізвище ім`я та по батькові позивачки ОСОБА_13 , а також її інші особисті дані, зокрема й те, що вона проживає за однією з ним адресою: АДРЕСА_7 . Також у змісті даної анкети-заяви ОСОБА_5 зазначив платіжний баланс його на той час родини, а саме сумарний щомісячний дохід родини, в яку включав свою заробітну плату та заробітну плату позивачки ОСОБА_4 , як дружини, а також доходи позивачки як дружини, від додаткового заробітку, як і наводив розрахунок щомісячних витрат їхньої сім`ї.

При отриманні кредиту на купівлю спірної квартири, 04 вересня 2007 року ОСОБА_5 , як у кредитному договорі, так і у договорі іпотеки, вказував своє фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 (тобто адресу квартири матері позивачки), де позивачка проживала разом з ним, як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, де вони разом вели спільне господарство, побут та бюджет, мали взаємні права та обов`язки, що стверджується даними кредитного договору та договору іпотеки від 04.09.2007 року, які досліджено судом.

Згідно договору поруки від 04 вересня 2007 року №LVTRGK7, укладеного між Банком та позивачкою ОСОБА_4 , остання виступила поручителем за виконання зобов`язань ОСОБА_5 за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник по цьому договору, так як вони проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, і були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків, і спірну квартиру купили саме для спільного проживання як сім`ї.

Після купівлі спірної квартири, зробивши у ній косметичний ремонт (провівши заміну всіх вікон та вхідних дверей) та завізши туди подаровані матір`ю позивачки всі необхідні меблі та техніку, позивачка ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 та їхньою малолітньою дочкою перейшли проживати у спірну квартиру з літа 2008 року. У даній квартирі були всі особисті речі позивачки, які знаходяться там і до сих пір, чого не заперечив за життя ОСОБА_5 під час телефонної розмови з моєю довірителькою.

20 липня 2009 року позивач ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 достроково погасили кредит, який він в інтересах сім`ї отримав у банку на купівлю спірної квартири.

В період спільного проживання з травня 2007 року до травня 2015 року у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_5 , ведення спільного побуту та спільного господарства та бюджету, позивачка ОСОБА_4 працювала у ТОВ «ТК «ЛАКС», а в період щорічних відпусток їздила на заробітки за кордон, де отримувала додатковий заробіток, всі зароблені грошові кошти витрачала в інтересах їхньої сім`ї, вона, навіть, повертала ОСОБА_5 аліменти для погашення кредиту, які він сплачував згідно рішення суду на утримання ще тоді неповнолітньої дочки ОСОБА_6 . Після звільнення з роботи, позивачка почала систематично їздити на заробітки в Республіку Польща, де офіційно працювала, що стверджується дозволами на роботу в Республіці Польща «та трудовими договорами, дослідженими судом, і повертала грошові кошти своїй рідній сестрі, у якої вона разом з ОСОБА_5 позичили грошові кошти на дострокове погашення кредиту для купівлі спірної квартири, з метою уникнення значної переплати за користування кредитними коштами.

Згодом, за зароблені позивачем за кордоном грошові кошти та кошти, які частково позичили у своєї рідної сестри, позивачка разом зі ОСОБА_5 придбали в інтересах сім`ї гараж та земельну ділянку для обслуговування гаражу, а також спірний автомобіль.

Позивачка ОСОБА_4 особисто розмовляла з продавцем спірного гаражу та земельної ділянки, домовлялася про купівлю гаражу та земельної ділянки та давала йому завдаток за купівлю спірного гаражу та земельної ділянки в сумі 3 тис. доларів США.

В період спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, спільного господарства та бюджету, маючи взаємні права та обов`язки, позивачка ОСОБА_4 разом зі ОСОБА_5 відпочивали, ходили як подружжя на весілля до спільних родичів. Зокрема, 13 лютого 2010 року, як подружжя, були на святкуванні весілля племінниці позивачки ОСОБА_8 , що стверджується фотосвітлинами та відеозаписом весілля, які досліджено судом; 08.10.2011 року разом, як подружжя, були на святкуванні весілля племінниці відповідача ОСОБА_9 , яке відбулося в кафе «Вітерець» м.Борислав; 19.10.2013 році разом, як подружжя, були на святкуванні весілля племінника відповідача ОСОБА_10 , яке проходило у ресторані «Верховина» в смт.Східниця, та у серпні 2014 року разом, як подружжя, були на святкуванні ювілею матері позивачки - ОСОБА_11 , якій 20 серпня 2014 року виповнилося 70 років.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Крамар Ю.М. заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , посилаючись на те, що стосунки позивача ОСОБА_4 та покійного брата відповідача ОСОБА_2 . ОСОБА_5 після розірвання шлюбу судом у 2004 році мали виключно дружні відносини, пов`язані із вихованням спільної доньки. Жодного відновлення шлюбних стосунків між ними не було. Сторона відповідача не погоджується з позивачем щодо твердження про фактичне відновлення шлюбних стосунків з травня 2007 року та проживання однією сім`єю до травня 2015 року позивача ОСОБА_4 та покійного ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_2 визнала, що після розірвання шлюбу у покійного брата із позивачкою залишились дружні стосунки, адже у них була спільна дочка; покійний брат займався вихованням доньки. Після розірвання шлюбу, покійний брат за власні кошти придбав квартиру АДРЕСА_4 . Проте, вересні 2007 року покійний брат купив квартиру АДРЕСА_1 , яка розташовано у цьому ж будинку, що й жила їхня дочка, у квартирі родичів позивача. Купівля квартири саме у цьому будинку викликано не бажанням покійного брата порушувати певні соціальні зв`язки малолітньої доньки ОСОБА_6 ; донька відвідувала найближчу школу, мала друзів. Кошти на купівлю даної квартири покійний брат відповідача отримав, взявши кредит у ЗАТ КБ «ПриватБанк», окрім зазначеного позивачкою договору поруки, даний кредит було забезпечено також договором іпотеки, таким чином позивачка фактично не несла жодного ризику щодо неповернення ним кредиту, а договір поруки не свідчить про участь у погашенні кредиту. У подальшому даний кредит покійним братом відповідача було погашено з коштів, вилучених із продажі квартири АДРЕСА_4 , та із його особистих доходів. Жодних коштів від позивачки на купівлю квартири, чи на погашення кредиту покійний брат відповідача не отримував. Після придбання спірної квартири, покійний брат до моменту смерті проживав у даній квартирі разом із донькою ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 під час перебування позивачки за межами України. Враховуючи, що позивачка фактично постійно перебувала за межами України, то вихованням та доглядом дочки займався саме ОСОБА_5 . Майно, набуте покійним братом відповідачки за період з травня 2007 року по травень 2015 року належить останньому на праві власності та придбане на власні кошти. Із позивачкою після розірвання шлюбу останній не проживав, та не вів спільного господарства, у підтвердження чому слугує відсутність реєстрації місця проживання позивачки разом з ним, окрім цього позивачка у зазначений нею період нібито спільного проживання фактично постійно перебувала за межами України, тому відповідно спільно проживати із нею покійний брат не міг, окрім цього вона жодного разу не переказувала на його ім`я кошти, а кредит ОСОБА_5 сплачував самостійно проводячи сплату щомісячно. Окрім цього, покійний брат відповідачки на ім`я позивачки сплачувались аліменти на утримання дочки, сплата аліментів проводилась з 01 червня 2005 року по 02 грудня 2014 року. Позивачка могла у будь-який момент відмовитись від стягнення аліментів, однак вона цього не робила, а у людей які проживають однією сім`єю та ведуть спільний бюджет відсутня потреба у стягненні аліментів.

Щодо зазначеного Позивачкою будинку АДРЕСА_3 та виручених за нього коштів, то дані кошти були предметом спору у справі про поділ майна подружжя № 2-250/2007 та спір щодо них був вирішений у межах цієї справи. Щодо відсутності примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди від 03 квітня 2007 року у справі № 2-250/2007, то дана ухвала була виконана добровільно та жодна із сторін не ставила претензій щодо її виконання. Щодо отримання коштів у позику від сестри позивачки для купівлі квартири, автомобіля та гаражу із земельною ділянкою, то покійним братом відповідачки зазначені кошти у її сестри не позичались. Стосовно отримання коштів у позику позивачкою та про мету їх отримання покійному брату відповідачки було невідомо. Гараж останнім було придбано за особисті кошти, а на купівлю автомобіля останнім частково було позичено кошти у відповідача у справі ОСОБА_2 . Зазначені обставини підтвердив суду в особистих запереченнях на позовну вимогу ОСОБА_5 .

Щодо правових позицій Верховного суду України, на які послалася позивач, відповідач та представник відповідача зазначили, що усе спірне майно набуте покійним братом відповідача не в шлюбі та за власні кошти. Позивачем не надано жодного доказу спільного проживання із відповідачем, більше того не надано жодного доказу того, що спірне майно було придбане внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці, позивачкою не надано жодних доказів в обґрунтування даних обставин. За таких обставин твердження позивачки про факт проживання однією сім`єю та про придбання майна за спільні кошти є не доведеним, а відтак - безпідставним. Отже, з урахуванням викладеного, вимоги позивача про розподіл рухомого та нерухомого майна як спільно нажитого подружжям не обґрунтовані. Всі спірні речі були придбані покійним братом відповідача за власні кошти та у особистих інтересах, а тому були особистою власністю ОСОБА_5 .. Кожна із сторін вела самостійне господарство, вела власний бюджет, а зароблені кошти використовувала у особистих інтересах.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права.

Оцінюючи доводи та заперечення сторін щодо встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 14 грудня 2004 року шлюб між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (покійним братом відповідача ОСОБА_2 ) розірвано, та видано свідоцтво про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_6 від 27 квітня 2006 року (а.с.4,24 т.1).

У шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно листа начальника Долинського тампонажного управління ПАТ «Укрнафта» від 06 січня 2015 року №15/18 повернуто начальнику відділу ДВС Долинського управління юстиції повернуто виконавчий лист №2-1272, виданий 14 лютого 2005 року Бориславським міським судом Львівської області про стягнення аліментів з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 у зв`язку із смертю дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнення розпочато 01 червня 2005 року і проводилось по 02 грудня 2013 року включно. Сума аліментів за вказаний період становить 92 076 гривень 93 копійки (а.с.27 т.1).

21 грудня 2005 року ОСОБА_5 придбано квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Гавдяк Л.Б. за реєстром 2260/21.12.2005/ на праві приватної власності (а.с.28 т.1). Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат та однієї кухні.

04 вересня 2007 року ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 04 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О., реєстр №1195 (т.1 а.с.29-31). Відповідно п.4.6. Договору, покупець стверджує, що грошові кошти, які витрачаються на придбання квартири являються його особистою власністю, оскільки в шлюбі він не перебуває.

Згідно кредитного договору №LVTRGK00000025 від 04 вересня 2007 року ОСОБА_5 отримав кредит у Трускавецькому відділенні філії «Західне головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в сумі 24 000 доларів США з цільовим призначенням купівля квартири (а.с.32-37 т.1).

За договором іпотеки квартири від 04 вересня 2007 року укладеного між ОСОБА_5 (іпотекодавець) та керуючою Трускавецьким відділенням філії «Західне головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», зокрема п.33.3 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет застави), а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.38-44 т.1).

Згідно договору поруки від 04 вересня 2007 року №LVTRGK7, укладеного між Банком та позивачкою ОСОБА_4 , остання виступила поручителем за виконання зобов`язань ОСОБА_5 за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник по цьому договору (а.с.6 т.1).

08 жовтня 2007 року ОСОБА_5 продано квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О., реєстр. №1360 (а.с.171-173 т.1).

Згідно довідки за №9175ЕРF3ВV8KQP44 від 09.11.2017 року виданої на ім`я ОСОБА_5 заборгованості по кредитному договору №LVTRGK00000025 від 04 вересня 2007 року немає. Дата закриття кредиту 20 липня 2007 року (а.с.174 т.1).

23 січня 2014 року ОСОБА_5 придбано гараж АДРЕСА_6 та земельну ділянку за цією адресою в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу, площею 0,0032 га, кадастровий номер :02:006:0066 відповідно договорів купівлі-продажу земельної ділянки та гаражу від 23.01.2014 року, серія та номер 71 та 74, посвідчених приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Паньків Г.О.

31 травня 2014 року ОСОБА_5 купив автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 , що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_7 , виданого 31 травня 2014 року на ім`я ОСОБА_5 , та довідкою-рахунком Серії НОМЕР_8 від 31 травня 2014 року.

Відповідно звітів про експертну грошову оцінку гаражу та земельної ділянки, для обслуговування гаражу, розташованих за адресою АДРЕСА_2 , гаражне товариство «Фанта» (а.с.122-162 т.1) ринкова вартість земельної ділянки становить 7 500 гривень, а ринкова вартість гаражу 106 273 гривень.

Також позивачем ОСОБА_4 , на підтвердження проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , надані світлини (фото) та компакт-диски з відеозаписом спільного святкування (т.1, а.с. 163-165).

При дослідженні світлин та позивач ОСОБА_4 пояснила, що вони відображають спільне відвідування святкових заходів весілля родичів.

В судовому засіданні були допитані свідки сторони позивача.

Свідок ОСОБА_15 надав суду показання проте, що являється колишнім співвласником квартири АДРЕСА_1 . Свідок підтвердив суду, що позивачка ОСОБА_4 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_16 , як подружжя проживали на першому поверсі у кватирі № НОМЕР_9 , у тому ж під`їзді, що і він по АДРЕСА_2 . У серпні 2007 року до свідка звернулась саме позивачка ОСОБА_4 з пропозицією купівлі у нього квартири для проживання своєї сім`ї. Узгодивши ціну, ОСОБА_17 залишила йому завдаток в сумі 4000 доларів США. Гроші особисто передавала Віра. Квартиру оглядав чоловік ОСОБА_18 . У вересні 2007 року він разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 їздили у м.Трускавець у відділення ПриватБанку, де вони отримували кредит, а потім до нотаріуса, де уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Квартира була подана фактично за 24 000 доларів США.

Свідок ОСОБА_21 надав показання суду проте, що у 2013 році він разом з дружиною продавали гараж разом з земельною ділянкою для будівництва та обслуговування гаражу, який знаходився по АДРЕСА_2 , неподалік багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 . До нього звернулась позивачка з пропозицією купівлі у них гаражу для дочки ОСОБА_6 . Була погоджена ціна гаражу та земельної ділянки в сумі 5 000 доларів США. Через деякий час позивачка передала йому завдаток у розмірі 3 000 доларів США. Натомість свідок передав позивачці розписку. У січні 2014 року решту суми передав свідкові ОСОБА_20 . Під час оформлення угоди купівлі-продажу гаражу та земельної ділянки на ім`я неповнолітньої дочки ОСОБА_6 виявилось неможливо, оскільки була потрібна письмова згода матері, яка на той час перебувала на роботі за кордоном. Відповідно, договір купівлі-продажу гаражу та земельної ділянки по АДРЕСА_2 було оформлено на ОСОБА_20 .

Допитана судом свідок ОСОБА_22 , рідна сестра позивачки ОСОБА_4 , надала суду показання про те, що через певний час після розірвання шлюбу позивачка ОСОБА_4 та ОСОБА_5 почали проживати разом як чоловік та жінка у квартирі АДРЕСА_8 , де проживали і раніше. Разом з ними проживала і їхня малолітня дочка ОСОБА_6 . Влітку 2007 року позивачці ОСОБА_4 стало відомо про продаж у тому самому під`їзді, квартири АДРЕСА_1 . У серпні 2007 році сестра позичила у свідка 4 000 доларів США для придбання квартири. У вересні 2007 року ОСОБА_5 отримав кредит в банку та була придбана квартира АДРЕСА_1 , в яку вселилися всі троє та почали там проживати як сім`я. У дану квартиру вони перенесли старі меблі з квартири АДРЕСА_9 . Після завершення ремонту свідок перейшла проживати у квартиру АДРЕСА_8 . у 2009 році різко почав зростати курс долара США і свідок запропонувала сестрі позивачці ОСОБА_4 та її чоловіку ОСОБА_5 позичити їм 10 тис. доларів США на дострокове погашення кредиту, який ОСОБА_5 брав для купівлі спірної квартири. Свідок та той час давно працювала за кордоном, в Республіці Польща, і мала в наявності заощаджену значну суму грошових коштів у доларах США. Сестра разом з чоловіком ОСОБА_5 погодилися з пропозицією свідка і позичили у неї на дострокове погашення кредиту 10 тис. доларів США. З 2010 року позивачка ОСОБА_4 почала їздити на роботу в Республіка Польща, та із зароблених грошей поетапно віддавала свідку позичені у неї грошові кошти.

Також свідок повідомила суду, що у грудні 2013 року позивачка позичила у свідка 3 000 доларів США для купівлі гаражу та земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаражу по АДРЕСА_2 . Свідок ствердила суду, що весною 2014 року позичила позивачці ще 5 000 доларів США для купівлі автомобіля. Зазначені кошти саме позивачка повернула свідкові до кінця 2014 року.

Допитана судом свідок ОСОБА_23 надала суду показання проте, що вона разом з чоловіком проживала та проживає у квартирі АДРЕСА_10 . У квартирі АДРЕСА_11 з 2008 року проживала позивачка ОСОБА_4 разом з чоловіком ОСОБА_5 - та дочкою ОСОБА_6 . Свідок ствердила що позивачка прибирала у квартирі АДРЕСА_1 . До вселення у квартиру АДРЕСА_11 , позивачка разом з чоловіком ОСОБА_5 та дочкою ОСОБА_6 , як сім`я, проживали у квартирі АДРЕСА_8 , яка належала матері позивачки. Свідок бачила, як ОСОБА_5 переносив шафу та інші речі з квартири АДРЕСА_9 на третій поверх у квартиру АДРЕСА_1 .

Допитані судом свідки зі сторони відповідача ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 заперечили факт спільного проживання ОСОБА_5 однією сім`єю з позивачкою ОСОБА_4 після розірвання шлюбу. Свідки ствердили, що зі слів ОСОБА_5 підтримував нормальні відносини з колишньою дружиною ОСОБА_4 , як матір`ю спільної дитини ОСОБА_6 . ОСОБА_5 жив заради дитини. Самостійно виховував дитину, оскільки позивачка ОСОБА_4 тривалий час перебувала за кордоном. ОСОБА_4 отримував значну заробітну плату. За особисті кошти ним було придбано квартира АДРЕСА_1 , гараж та автомобіль «Фольксваген». Свідкам відомо, що для придбання квартири, ОСОБА_5 брав кредит у банку. У подальшому, щоб розрахуватись з кредитом ОСОБА_5 продав належну йому квартиру по АДРЕСА_12 . Свідки ствердили, що неодноразово бували у гостях у ОСОБА_5 , який проживав у квартирі АДРЕСА_1 , та заперечили факт проживання у даній квартирі позивачки ОСОБА_4 . У даній квартирі ОСОБА_5 проживав із своєю донькою ОСОБА_6 ; особистих речей позивачки у квартирі не було.

Зазначені обставини також підтверджував у своїх запереченнях на позовні вимоги ОСОБА_5 наданих у суді.

Відповідно статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до статті.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1-3 статті 61СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

У постанові Верховного Суду 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18 визначено правовий висновок проте, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також зазначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц визначено правовий висновок про те, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи (п.п. 41-44).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна п.70.

У цій справі Велика Палата Верховного Суду надавши оцінну висновкам судів попередніх інстанцій, зазначила, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц) , вважала обґрунтованим доведення факту спільного проживання сторін однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, які доведені в сукупністю доказами, а саме відомостями з різних джерел про місце проживання сторін за однією адресою, народження дитини, батьками якої записані сторони, показами свідків щодо проживання за однією адресою, фотознімки, а також квитанції та чеки про придбання побутової техніки, меблів, будівельних матеріалів, які підтверджують ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 просила встановити факт спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у період перебували з травня 2007 року до травня 2015 року та визначити спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 , гараж № НОМЕР_4 , що розташований в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області та земельну ділянку в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066.

Як встановлено, зазначене майно придбано протягом вересень 2007 року 31 травня 2014 року, а саме спірна квартира придбана 04 вересня 2007 року, спірний гараж та земельна ділянка, для обслуговування гаражу 23 січня 2014 року та транспортний засіб ФольксвагенТ4, д.н. НОМЕР_3 придбано 31 травня 2014 року. Зазначене майно зареєстровано на праві власності за покійним на час розгляду справи ОСОБА_5 , братом відповідачки ОСОБА_2 .

Враховуючи зазначені обставини та вимоги законодавства, на позивача покладається обов`язок доведення факту спільного проживання як чоловіка та жінки однією сім`єю як подружжя протягом травня 2007 року до травня 2015 року, в період якого придбано спірне майно. У разі доведення цього факту, на відповідача покладається обов`язок спростування презумпції спільного майна подружжя.

Суд вважає, що позивачем не доведено зазначеного факту та не надано достовірних та достатніх доказів в сукупністю на підтвердження цього, а саме факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Отже, позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягає.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Надані суду копії кредитного договору №LVTRGK00000025 від 04 вересня 2007 року, договору іпотеки квартири від 04 вересня 2007 року та договору поруки від 04 вересня 2007 року №LVTRGK7 не вказують на факт спільного проживання та відносини сторін, що притаманні подружжю, враховуючи показання у якості свідка позивачки ОСОБА_4 та заперечення ОСОБА_5 , даними в суді, що спірна квартира була придбана для їх спільної дитини Христини.

Згідно висновку Верховного Суду України від 8 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15, застосувавши статті 60, 74 СК України та частину четверту статті 368 ЦК України суд касаційної інстанції мотивував своє рішення тим, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення слід обґрунтовувати належними і допустимими доказами, про що зазначити у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Однак у цій справі суди на зазначені обставини уваги не звернули.

Отже, суд вважає, що для того щоб визначити джерело придбання спірної квартири, необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них.

При цьому встановлено придбання за особисті кошти спірної квартири ОСОБА_5 , що підтверджується п.4.6. вищезазначеного кредитного договору №LVTRGK00000025 від 04 вересня 2007 року.

Надані свідчення свідків як сторони позивача так і сторони відповідача про спільне проживання , спільний побут та взаємні права та обов`язку сторін без надання інших доказів в підтвердження обставин, суд вважає недостатніми.

З наданих позивачем фотознімків на підтвердження доводів, вбачається спільне проведення часу на відпочинку, на святах, весіллях, спільних зустрічах з друзями та знайомими. Проте фотознімки з яких вбачається спільне проведення часу на будь-яких урочистостях не можуть свідчити про те, що між склались усталені відносини які притаманні подружжю на момент набуття покійним ОСОБА_5 спірного майна у власність.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах ВС від 15.08.2019 справа №588/350/15, від 23.09.2021 справа №182/670/15-ц.

З цих підстав, суд вважає, що вимоги про визнання квартири АДРЕСА_1 , автомобіль марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 , гараж № НОМЕР_4 , що розташований в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області та земельну ділянку в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу, площею 0,0032 га, кадастровий номер :02:006:0066 спільною сумісною власністю позивачки ОСОБА_4 та покійного ОСОБА_5 та їх поділ задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог визнання недійсними виданих на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич Оксаною Ярославівною: свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.12.2020р. на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстроване в реєстрі за №362, скасувавши рішення приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Малетич Оксани Ярославівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.12.2020 р. за індексним номером:56008567 та запис про проведену державну реєстрацію права власності номер 39989128; свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.12.2020 р. на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, типу легковий пасажирський - В, зареєстроване в реєстрі за №363; та визнання за ОСОБА_4 , право власності на: ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м.; ідеальну частину автомобіля марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 ; стягнути з ОСОБА_2 в її, ОСОБА_4 , користь, вартість ідеальної частини гаражу АДРЕСА_6 , загальною площею 27,0кв.м. та вартість ідеальної частини земельної ділянки для обслуговування гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066, що розташована в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області, в сумі 56 886 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень 50 копійок суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно частини 1 ст.188 ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки вищезазначені позовні вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на ідеальну частину спірного майна за позивачем та відшкодування шкоди, завданої незаконним відчуженням майна є похідними від вимог про визнання майна спільною сумісною власністю, які не підлягають задоволенню, відповідно у суду відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судовий збір покладається позивача на підставі ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту та бюджету, ведення спільного господарства, існування спільних прав та обов`язків між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як чоловіком та жінкою без шлюбу в період часу з травня 2007 року по травень 2015 року відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання придбаного за час проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як чоловіка та жінки без шлюбу в період часу з травня 2007 року по травень 2015 року, майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , автомобіля марки «Volkswagen - т4», д.н. НОМЕР_3 , гаражу № НОМЕР_4 , розташованого в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області та земельної ділянки в гаражному товаристві «Фанта» для обслуговування гаражу, площею 0,0032 га, кадастровий номер :02:006:0066 - об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсними виданих на ім`я ОСОБА_2 приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Малетич Оксаною Ярославівною свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2020 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстрованого у реєстрі за №362; скасувати рішення приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Малетич Оксани Ярославівни про державну реєстрацію права прав та їх обтяжень від 29.12.2020 року за індексним номером:56008567 та запис про проведену державну реєстрацію права власності номер 39989128; свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2020 на автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, типу легковий пасажирський - В, зареєстроване в реєстрі за №363 відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності за ОСОБА_4 право власності на: ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м.; ідеальну частину автомобіля марки Фольксваген Т4, д.н. НОМЕР_3 та стягненні з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 вартість ідеальної частини гаражу № НОМЕР_4 , розташованого в гаражному товаристві «Фанта» по вул. Шкільна в м.Бориславі Львівської області, загальною площею 27,0 кв.м. та вартість ідеальної частини земельної ділянки для обслуговував гаражу, площею 0,0032га, кадастровий номер :02:006:0066, що розташована в гаражному товаристві «Фанта» по АДРЕСА_2 , в сумі 56 886 гривень 50 копійок відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , адреса проживання: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_13 .

Повний текст рішення складено 01 квітня 2024 року.

Головуючий суддя Андрій СЛИШ