ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3755/24 Справа № 201/8675/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Лопатіна М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Лопатіної М.Ю.,

суддів: - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року про забезпечення позову, постановлену у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

Описова частина.

Короткий зміст вимог заяви.

11 лютого 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення його позову до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, в якій просив заборонити ОСОБА_4 або іншим третім особам користуватися нерухомим майном, до постановлення судом рішення по справі, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , квартирою АДРЕСА_2 , квартирою АДРЕСА_3 , квартирою АДРЕСА_4 , квартирою АДРЕСА_5 , квартирою АДРЕСА_6 , які належать ОСОБА_4 ; заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, тощо, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо зазначеного нерухомого майна, що належить відповідачу ОСОБА_4 .

В обґрунтування зазначеної заяви, позивач посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

До набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/8675/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, тощо, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо наступного нерухомого майна, яке належать ОСОБА_4 , а саме: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 ; квартири АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_5 ; квартири АДРЕСА_6 .

Забезпечуючи позов, місцевий суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, особи, які не брали участь у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , через свого представника - адвоката Ялову Ю.О. подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили ухвалу місцевого суду про забезпечення позову скасувати та відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд, у порушення правил інституту забезпечення позову, належним чином не з`ясував, кому належить нерухоме майно, щодо якого заборонив суб`єктам державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії. При цьому згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 14 лютого 2024 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_3 , квартири АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_1 , а власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_5 . Отже, на час постановлення оскаржуваної ухвали суду відповідач ОСОБА_4 не був власником вказаних квартир, а тому й відповідно у суду першої інстанції були відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії відносно вказаного нерухомого майна. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що зазначені об`єкти нерухомості готувались до відчуження у будь-якій спосіб. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не узяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, з огляду на те, що вжиті судом заходи були застосовані до набрання рішенням законної сили, суд повинен був їх скасувати.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

Своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Представник скаржників - адвокат Зінченко Г.В. в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримала апеляційні скарги, просила ухвалу місцевого суду про забезпечення позову скасувати та відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заяви про забезпечення позову. При цьому пояснила, що нерухоме майно, щодо якого суд першої інстанції заборонив суб`єктам державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, вибуло з володіння скаржників поза їх волею і постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2021 року витребувано із чужого незаконного володіння та повернуто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Отже, на час постановлення ухвали це нерухоме майно незаконно належало відповідачу ОСОБА_4 , що не було враховано місцевим судом.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу у сумі 2500000 грн за договором позики, який був укладений між сторонами 11 січня 2017 року та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В.

Згідно долучених до позовної заяви інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 грудня 2016 року квартира АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , квартира АДРЕСА_3 , квартира АДРЕСА_4 , квартира АДРЕСА_5 , квартира АДРЕСА_6 , на підставі свідоцтв про право власності, посвідчених 14 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В., належали відповідачу ОСОБА_4 (т.1 а.с.4-21).

11 лютого 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України ( в редакції чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 2 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Оцінюючи співмірність, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, відповідність заявленій вимозі, їхній меті, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову, позивач у поданій заяві зазначив, що на майно відповідача, в рамках інших судових справ, накладено декілька арештів, що може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить його права на судовий захист.

Верховний Суд у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18, від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21) зробив висновок про те, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона суб`єктам державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4 . При цьому такий вид забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Доводи скаржників про те, що суд першої інстанції не врахував, що квартири, щодо яких суд заборонив проводити реєстраційні дії, на час постановлення оскаржуваної ухвали належали їм на праві власності є неспроможними, оскільки спростовуються вищевказаними свідоцтвами про право власності від 14 грудня 2016 року, згідно яких вказане нерухоме майно належало відповідачеві ОСОБА_4 , а тому суд першої інстанції обґрунтовано застосував заходи забезпечення позову.

Інші доводи апеляційних скарг також не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що згідно наданих скаржниками інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 лютого 2024 року вбачається, що з 15 серпня 2023 року власником квартири АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_3 , квартири АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_1 , а власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_5 , скаржникам необхідно звернутись з іншим способом захисту прав та інтересів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу про забезпечення позову з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375,381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2024 року.

Судді: