Справа № 346/14/24
Провадження № 2/346/599/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретарка судового засідання Івантишин Д.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, про встановлення фактів та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовною заявою, до Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, та просить встановити факт належності ОСОБА_3 державних актів, серії ІФ № 109573, 109574, 109575, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та визнати право власності на вказані земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08 січня 2024 року суд відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання на 19 лютого 2024 року, о 09 годині, 15 хвилин. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року суд витребував матеріали спадкової справи та підготовче провадження у справі було закрите і справу було призначено до розгляду по суті на 19 березня 2024 року.

Представник відповідача подав заяву, якою не заперечив щодо позовних вимог та просив розглядати справу без їх участі. Таку ж заяву подала і представник позивача.

За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Стислий виклад позицій учасників справи.

Аргументи позивача. ЇЇ батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом на вищевказане майно. Позивачка з метою оформлення спадщини після смерті її батька звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, але в отриманні такого свідоцтва щодо майна її батька, нотаріус відмовив, оскільки у документах є розбіжності. У зв`язку із чим позивач просить суд визнати, що вищевказані документи дійсно належать ОСОБА_3 та просить визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно.

Позиція відповідача. Подали клопотання в якому просили прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.

Оцінка суду щодо фактів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 , батьками якої, згідно свідоцтва про народження, вказано ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.9).

04 травня 1975 року, ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Внаслідок укладення шлюбу ОСОБА_7 змінила своє прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 , з огляду на свідоцтво про смерть, ОСОБА_5 померла (а.с.11).

У зв`язку із чим ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до нотаріуса Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори та одержали свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна, а саме на земельну частку пай, у розмірі 101.1 умовних кадастрових гектара (а.с.14,15,16).

18 серпня 2009 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 склав заповіт, яким все його майно, майнові права та обов`язки які належать йому на момент складання заповіту, а також майно, майнові права та обов`язки, які належатимуть йому у майбутньому заповів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 18-19). Тому суд не має сумнівів у тому, що він заповів усе своє майно, своїй доньці: ОСОБА_2 , але при видачі заповіту сталась помилка, і замість ОСОБА_9 було вказано ОСОБА_9 .

03 березня 2006 року ОСОБА_3 отримав державні акти на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.2561 га., 0.2574 га., 1.5598 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого на підставі розпорядження Коломийської РДА № 7 від 18 січня 2006 року, що знаходяться на території Старогвіздецької сільської ради, серії ІФ № 109573, ІФ № 109574, ІФ № 109575, але в них була зазначено його по батькові: « ОСОБА_12 » замість « ОСОБА_13 ». Однак на вказаних державних актах наявні відмітки уповноваженої особи районної адміністрації про те, що по батькові « ОСОБА_13 » є вірним (а.с. 20-28).

13.08.2011 року з огляду на свідоцтво про смерть, ОСОБА_3 помер (а.с. 17).

23 січня 2012 року ОСОБА_2 , звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 та згідно матеріалів спадкової справи вона є єдиною спадкоємицею після смерті свого батька (а.с. )

Однак 27 травня 2021 року, державний нотаріус Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори Мануляк І.В. роз`яснила ОСОБА_2 , що у її документах є розбіжності, у зв`язку із чим нотаріус не вправі видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 (а.с.29).

Разом з цим відповідно до відповіді на адвокатський запит від 04.12.2023 року державні акти видано на підставі розпорядження Коломийської райдержадміністрації № 7 від 18.01.2006 року. Разом з цим у Гвіздецькій селищній раді відсутня інформацію про передачу земельних ділянок у власність ОСОБА_3 (а.с. 32).

Оцінка суду щодо правовідносин учасників.

Із встановлених обставин вбачається вступ позивача у цивільно-правові відносини щодо власності в межах яких, виник спір щодо набуття позивачем права власності на нерухоме майно, у порядку спадкування на яке претендує відповідач.

Оцінка суду щодо належності правовстановлюючих документів.

З огляду на викладене, суд не має жодних сумнівів у тому, що державні акти серії ІФ № 109573, ІФ № 109574, ІФ № 109575 від 03 березня 2006 року, видані на ім`я ОСОБА_3 в дійсності належить ОСОБА_3 , але при видачі цих актів була допущена помилка.

І оскільки від встановлення цього факту судом залежить реалізація права позивача на її власність, в силу положень статті 315 ЦПК України, її позов в цій частині слід задовольнити.

Оцінка суду щодо права позивача на земельні ділянки.

Відповідно до положень частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). А згідно з положеннями частини 1 статті 1218 цього ж кодексу, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Отже, у зв`язку із смертю ОСОБА_3 відкрилась його спадщина, до складу якої, з огляду на встановлені судом обставини, дійсно увійшли права на земельні ділянки які видані на підставі державних актів ІФ № 109573, ІФ № 109574, ІФ № 109575 від 03 березня 2006 року, оскільки вони були власністю її батька, який помер.

І всі вказані права існували в нього на момент його смерті і не відносились до тих прав, які в силу положень статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини, бо припиняються.

Положення частини 1 статті 1223 ЦК України передбачають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. А в силу положень частини 2 статті 1223 цього ж кодексу, тільки у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

При цьому суд враховує, що з огляду на положення частини 1 статті 1269 ЦК України якщо спадкоємець, постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, такий спадкоємець має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

І з огляду на матеріали спадкової справи, саме позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття усієї спадщини ОСОБА_3 .

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_3 за життя, склав заповіт на ім`я позивачки і саме цим заповітом, який не змінено, не скасовано, і не визнано не дійсним, і він є останнім за часом його прийняття, все своє майно він заповів саме позивачці.

А за таких обставин, суд вважає, що саме позивач є єдиним спадкоємцем і відповідно саме вона успадкувала вказані права ОСОБА_3 що не визнав нотаріус і на які претендує відповідач. Тож, вказані права позивача підлягають судовому захисту.

З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб`єкту права власності можливість звернутись до суду за захистом цього права. А згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України.

Тож суд враховує, що в силу пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільного права може бути і його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою. І оскільки обраний позивачем спосіб захисту його прав є належно обраним, а позовні вимоги доведеними, позов в вказаній частині вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Оцінка суду щодо права позивача на земельну частку пай.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном, до якого входять і майнові права.

Отже, і Конституція України, і вказана Конвенція, вже передбачали право будь-якого українця чи українки володіти не тільки речами матеріального світу, а й майновими правами. До яких, в силу положень частини 9 і 10 статті 5 Земельного кодексу України та пунктів 1 Указів Президента України від 08 серпня 1995 року №720-95 та від 03 грудня 1995 року №1529/99 (які діяли станом 03 грудня 1999 року) безперечно відносилось і право на земельну частку (пай), володіння яким підтверджувалось Сертифікатом на право на земельну частку (пай), видача якого відбувалась під запис у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), форми яких були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року №801 "Про затвердження форми сертифікату на право на земельну частку (пай) і Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)".

При цьому вказане майнове право, в силу положень частини 10 статті 5 Земельного Кодексу могло бути успадкованим, тобто входити до складу спадщини його володільця.

Встановлені судом обставини прямо вказують на те, що ОСОБА_3 дійсно отримав Сертифікат на 1/3 частину права на земельну частку (пай), розміром 101.1, в умовно кадастрових гектарах. Отже, 25 червня 2008 року, він набув зазначене майнове право і став його володільцем. І оскільки набуте ним право не було припинено або відчужено ним, у день його смерті, це право увійшло до складу його спадщини.

І з огляду на встановлені обставини у цій справі, тільки позивач подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, а тому суд вважає, що саме позивач дійсно став єдиним спадкоємцем права на земельну частку (пай) і відповідно саме вона успадкувала це майнове право ставши одноособовим його власником, яке не визнає нотаріус і на яке претендує відповідач. Тож, вказане право позивача підлягає судовому захисту.

З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб`єкту права власності можливість звернутись до суду за захистом цього права. А згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України.

Тож суд враховує, що в силу пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільного права може бути і його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою.

Отже враховуючи викладене, та те, що на право приватної власності позивача претендує відповідач, у випадку не прийняття ним спадщини або не визнання цього судом, обраний позивачем спосіб захисту слід визнати належно обраним, а позовні вимоги доведеними, і тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, керуючись статтями 1-113,217-250,258-259,263-268,272-273,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, про встановлення фактів та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) державного акту серії ІФ № 109573 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старогвіздецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 0.2561 га. кадастровий номер :02:002:0026 виданого 03 березня 2006 року, на підставі рішення Коломийської районної державної адміністрації, в якому він зазначений як: « ОСОБА_3 ».

Встановити факт належності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) державного акту серії ІФ № 109574 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старогвіздецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 0.2574 га. кадастровий номер :02:002:0297 виданого 03 березня 2006 року, на підставі рішення Коломийської районної державної адміністрації, в якому він зазначений як: « ОСОБА_3 ».

Встановити факт належності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) державного акту серії ІФ № 109575 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старогвіздецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 1.5598 га. кадастровий номер :02:002:0189 виданого 03 березня 2006 року, на підставі рішення Коломийської районної державної адміністрації, в якому він зазначений як: « ОСОБА_3 ».

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старогвіздецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 0.2561 га. кадастровий номер :02:002:0026 виданого 03 березня 2006 року, на підставі рішення Коломийської районної державної адміністрації.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старогвіздецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 0.2574 га. кадастровий номер :02:002:0297 виданого 03 березня 2006 року, на підставі рішення Коломийської районної державної адміністрації.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Старогвіздецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, площею 1.5598 га. кадастровий номер :02:002:0189 виданого 03 березня 2006 року, на підставі рішення Коломийської районної державної адміністрації.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частину земельної частки (пай) розміром 101.1 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території села Старий Гвіздець, Коломийського району Івано-Франківської області, що належав ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за сертифікатом на право на земельну частку (пай), серія ІФ № 002223, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29 березня 2024 року.

Суддя: Коваленко Д. С.