Справа № 703/6139/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

15 грудня 2023 року АТ «Акцент-банк» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 22426 грн. 03 коп. боргу за кредитним договором б/н від 30 грудня 2016 року з підстав невиконання умов договору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 грудня 2016 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті htth://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, відповідач зобов`язалася здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання за договором він виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а остання в порушення норм закону та умов договору свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями у зв`язку з чим, станом на 27 жовтня 2023 року має заборгованість за кредитним договором б/н від 30 грудня 2016 року в розмірі 22426 грн. 03 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 9252 грн. 26 коп., заборгованість за відсотками 11555 грн. 08 коп., та заборгованість за штрафами 1618 грн. 69 коп.

Посилаючись на вказані обставини та те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «А-Банк», позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 22426 грн. 03 коп., та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2684 грн. в примусовому порядку.

Ухвалою судді від 17 січня 2024 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, 14 лютого 2024 року відповідач надіслала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Узагальнені доводи та заперечення наведені відповідачем у відзиві зводяться до такого.

Відповідач стверджує, що вимоги позивача про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором б/н від 30 грудня 2016 року є безпідставними та необґрунтованими. Так, на підтвердження того, що між банком і нею було укладено договір про надання кредиту, позивачем приєднано до матеріалів справи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 19 лютого 2015 року, яка, на переконання позивача, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, витягом з умов та правил - становлять кредитний договір №б/н від 30 грудня 2016 року. Разом з тим, вказує, що ця анкета не містить будь-яких відомостей, що свідчать про її намір оформити саме кредитний договір. В ній відсутні відомості про номер карткового рахунку, який було відкрито відповідачу та на який було перераховано кредитні кошти, суми цих коштів та повідомлення пін-коду. При цьому позивачем не було надано суду жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу по справі були перераховані чи видані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем у позовній заяві. Зауважує також, що вказана анкета-заява не містить розміру відсотків, графіку погашення кредиту, а також порядку нарахування штрафних санкцій у разі невиконання умов договору.

Окрім того, зазначила, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджувати, що між сторонами погоджуватися саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, які додані позивачем до позовної заяви, та які за його твердженням були складовою частиною укладеного між сторонами 30 грудня 2016 року спірного кредитного договору, якими встановлено зобов`язання зі сплати відсотків, пені та штрафних санкцій, та що відповідач погодився саме з ними, підписуючи 19 лютого 2015 року Анкету-заяву, копію якої додано позивачем до матеріалів позовної заяви. А відтак, на думку відповідача, відсутні підстави вважати, що Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, їх витяги, які додані позивачем до позову, є частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Вважає, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору від 30 грудня 2016 року, умов на яких він укладався, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, а також строку дії договору. Щодо надаваного позивачем розрахунку заборгованості, стверджує, що такий є суб`єктивним письмовим обґрунтуванням заявлених позивачем вимог, відтак не може слугувати підтвердженням укладення між сторонами кредитного договору від 30 грудня 2016 року. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких його було складено, на думку відповідача, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

На підставі викладених обставин, відповідача вважає, що позивачем не доведено свого процесуального статусу позивача щодо права вимоги за неукладеним Кредитним договором від 30 грудня 2016 року, а відповідно і його майнове право, за захистом якого позивач звернувся до суду, не підлягає захисту у спосіб, що визначений позивачем у прохальній частині позовної заяви. Тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В направленій на адресу суду 19 березня 2024 року відповіді на відзив представник позивача виклав свої заперечення з приводу доводів відповідача, наведених у відзиві, вважає, що нею не спростовано факт існування вказаної у позовній заяві заборгованості відповідача за кредитним договором, відтак просив позов задовольнити у повному обсязі. Зауважив, що відповідач дійсно підписала Анкету-заяву 19 лютого 2015 року, була ідентифікована банком, та приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг. Водночас кредитна лінія (встановлення кредитного ліміту) клієнта ОСОБА_1 була відкрита пізніше, а саме 30 грудня 2016 року, коли було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку, тому Анкета-заява від 30 грудня 2016 року в матеріалах справи відсутня. Вказує також, що позичальник ОСОБА_1 отримала кредитну картку та скористалася кредитними коштами, тобто погодилася з умовами, що діяли на момент зняття коштів і повинна сплачувати процентну ставку. На підтвердження отримання відповідачем картки до відповіді на відзив позивачем приєднано роздруковане фото відповідача з карткою Банку.

26 березня 2024 року до суду надій шли додаткові пояснення, в яких відповідач ОСОБА_1 зазначила, що позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30 грудня 2016 року надана анкета-заява від 19 лютого 2015 року, складена російською мовою, а відтак, вказаний документ без належно оформленого перекладу не може сприйматися судом як належний, допустимий та достовірний доказ. Окрім того, в зазначеній анкеті-заяві відсутні відомості щодо дати отримання позичальником платіжної картки, що також ставить під сумнів факт укладення договору кредиту. Також відповідач зауважила, що в матеріалах справи відсутні «Тарифи Банку», які б встановлювали процентну ставку, в розмірі 44,40 % та розмір пені. Із наявних матеріалів не можливо встановити звідки було взято вказаний розмір процентної ставки та пені. Враховуючи вище викладене, відповідач вважає, що позивачем не доведено наявність в нього права вимагати від відповідача сплату боргу із врахуванням процентної ставки та пені.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві та направленій до суду відповіді на відзив просив розглядати справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явились, від представника відповідача на адресу суду надійшла письмова заява, в якій останній просив розглянути справу без участі сторони відповідача, у задоволенні позову відмовити в зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань.

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Акцент-Банк», відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 р. яким змінено організаційно-правову форму та назву Позивача з ПАТ «Акцент-Банк» на АТ «Акцент-Банк», про що зазначено у п. 1.1 Статуту АТ «Акцент-Банк».

19 лютого 2015 року ОСОБА_1 згідно анкети-заяви приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки (а.с. 8).

Відтак, саме 19 лютого 2015 року ОСОБА_1 ознайомилася з умовами кредитування в АТ «Акцент-Банк» шляхом підписання пам`ятки клієнта та Тарифів.

Відповідач погодилася з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви позивач додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» (а.с. 13-20).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27 жовтня 2023 року позивач нарахував відповідачу заборгованість за кредитним договором б/н від 30 грудня 2016 року, яка склала 22426 грн. 03 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 9252 грн. 26 коп., заборгованість за відсотками 11555 грн. 08 коп., та заборгованість за штрафами 1618 грн. 69 коп.

Досліджуючи доводи позивача в частині заявлених вимог та заперечень наданих з боку відповідача суд виходить з наступного обґрунтування.

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30 грудня 2016 року, представник позивача посилається на те, що саме 30 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку.

Водночас, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Банк подав до суду Анкету-заяву про приєднання відповідача до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» від 19 лютого 2015 року, яка підписана відповідачем та представником Банку, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30 грудня 2016 року між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом Нотіною, виписку по картці клієнта ОСОБА_1 , довідки за картами відповідача та лімітами, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк" розміщеного на сайті https:a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» Тарифи користування кредитною картою «Універсальна», Витяг із Умов і правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», та копію паспорту громадянина України - відповідача.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата одержання Картки, зазначена у Заяві.

Згідно з п. 2.1.1.2.3. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», після одержання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви Банк виконує перевірку наданих документів і приймає рішення щодо можливості встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт надає право Банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Відповідно до п. 2.1.1.2.5 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», Банк має право відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску Картки у разі надання ним у Заяві невірної інформації, нестійкого фінансового стану або наявності інших даних, що свідчать про неможливість видачі (перевипуску) Картки цій особі.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2015 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк".

Позивачем не надано доказів одержання відповідачем платіжної картки саме 30 грудня 2016 року, тобто через значний період часу після підписання Анкети-заяви та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», яку було підписано ще 19 лютого 2015 року, та перевірки Банком наданих документів згідно п. 2.1.1.2.3. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк».

Підписанням анкети заяви від 19 лютого 2015 року відповідач тільки ознайомилася з умовами кредитування в АТ «Акцент-Банк», що не є тотожним отриманню кредиту в АТ Акцент-Банк.

Суд звертає увагу, що відповідач дійсно користувалася кредитними коштами в АТ «Акцент-Банк», що підтверджується випискою по картці відповідача, однак позивачем не надано суду інформації щодо дати отримання відповідачем банківської картки при підписанні Анкети-заяви від 19 лютого 2015 року.

АТ «Акцент-Банк» в позові вказує, що заборгованість зі сплати кредиту утворилась у відповідача саме на підставі Анкети-заяви та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк" від 30 грудня 2016 року та просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором б/н саме від 30 грудня 2016 року.

Однак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за договором від 30 грудня 2016 року та наявність заборгованості за наданим 30 грудня 2016 року кредитом, матеріали справи не містять.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 19 лютого 2015 року процентна ставка не зазначена.

Позивач, окрім тіла кредиту просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитом. На підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30 грудня 2016 року, позивач надав суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, слід зазначити, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» відповідачем не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» з часу виникнення спірних правовідносин (30 грудня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Таким чином, позивачем не доведено факт отримання та користування кредитними коштами за договором від 30 грудня 2016 року, крім того матеріали справи не містять доказів про наявність заборгованості за наданим 30 грудня 2016 року кредитом.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджений належними доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.

Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач отримав кредит саме за договором б/н від 30 грудня 2016 року та наявність заборгованості за наданим кредитом, матеріали справи не містять.

Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданих відповідачу кредитних коштів та розмір її заборгованості перед позивачем за вказаним кредитним договором.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, відзиві на позов, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмовляє в його задоволенні в повному обсязі.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12-13, 76-77, 81, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01 квітня 2024 року.

Сторони по справі:

Позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», м. Дніпро, вул. Батумська, 11, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Головуючий: Ю. В. Крива