Провадження № 2/205/819/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 жовтня 2023 року звернулася до суду з позовом до відповідача тергромади в особі Дніпровської міськради, третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2023 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 4 ч. 3 ст. 175, абз. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 08 листопада 2023 року було подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про витребування доказів було задоволено частково.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року ОСОБА_1 у задоволенні заяви про виклик та допит свідків було відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про допит свідків було повернуто заявникові.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 про допит свідків було задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2024 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті.

Позивач у позові, відповіді на відзив та ході розгляду справи, а її представник у ході розгляду справи, посилалися на те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_4 . На підставі свідоцтва про право власності ОСОБА_2 належало домоволодіння АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яку фактично прийняли його дружина, ОСОБА_3 , і їх син, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 . Її батько, ОСОБА_5 , і батько померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , були рідними братами, тобто, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 - її двоюрідний брат. 19 червня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадкоємців у померлого, окрім неї, немає. Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 12 травня 2023 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю відомостей про коло спадкоємців та реєстрації права власності на домоволодіння за спадкодавцем. Просили суд встановити факт, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; встановити факт, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ; встановити факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном; встановити факт, що ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном; визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач територіальна громада в особі Дніпровської міської ради у своєму відзиві на позовну заяву, а її представник у ході судового розгляду, проти задоволення позовних вимог заперечували, зазначивши, що умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомого майна, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. До складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах державної реєстрації нерухомого майна. Померлий ОСОБА_4 за своє життя не здійснив реєстрації права власності на домоволодіння після смерті свого батька, ОСОБА_2 , тому його право на спірний об`єкт нерухомого майна не може перейти до позивача, як спадкоємця. Позивачем не зазначені обставини, які б перешкоджали ОСОБА_4 здійснити реєстрацію права власності на домоволодіння після смерті батька, ОСОБА_2 . Відповідно до інформації КП «ДМБТІ» право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , матеріали справи не містять відомостей про дату його смерті, кола спадкоємців, наявність або відсутність заповіту, в залежності від чого слід застосувати відповідне законодавство. У разі, якщо спадщина відкрилася і не була прийнята ніким зі спадкоємців, до 01 липня 2003 року, застосуванню підлягають норми ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР, якщо після 01 липня 2003 року - ст. 1277 ЦК України, тобто спадщина після смерті ОСОБА_2 перейшла у власність держави. Позивачем надано копії документів, що підтверджують її особу, технічну документацію на домоволодіння та документи, підтверджуючі смерть ОСОБА_4 , які не є належними доказами, вони не підтверджують факт кровного споріднення, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків з померлим. Факт звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не є належним доказом наявності у неї права на спадкування, оскільки спадкова справа відкривається нотаріусом без будь-яких умов. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, про час і дату судового засідання повідомлена належним чином, письмових пояснень на позов не надала, у своїй заяві до суду справу просила розглядати за відсутності її представника та ухвалити рішення згідно з чинним законодавством.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 17).

19 лютого 1963 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким належне йому домоволодіння АДРЕСА_1 заповів своєму синові, ОСОБА_2 ; домоволодіння АДРЕСА_1 - своєму синові, ОСОБА_5 (а.с. 18-19).

07 жовтня 1938 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 (а.с. 80), від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син, ОСОБА_4 /рос./ (а.с. 16).

На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 12 лютого 1964 року, виданого Ленінським районним відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 03 вересня 1963 року зареєстровано за ОСОБА_2 , яке у встановленому порядку 18 лютого 1964 року зареєстровано за реєстраційним № 136 в реєстровій книзі № 167 КП «ДМБТІ» (а.с. 83).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 23). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (а.с. 83 оберт-84).

ОСОБА_5 і ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_9 (а.с. 16), яка 14 липня 1995 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 і змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер (а.с. 14).

19 червня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 (а.с. 72 оберт).

Згідно з відомостями Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-5183 від 04 травня 2023 року, картотека з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_1 , у розпорядження Департаменту станом на 04 травня 2023 року не передавалася (а.с. 82).

Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 12 травня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю відомостей про коло спадкоємців та реєстрація права власності на домоволодіння здійснена за іншою особою (а.с. 81 оберт).

Згідно з витягом зі спадкового реєстру № 76171890 від 12 березня 2024 року та № 76172000 від 12 березня 2024 року із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкові справи не заводилися.

Також у судовому засіданні було допитані в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_12 судові повідомила, що вона проживає у сусідньому будинку. До 1991 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали утрьох. Після смерті ОСОБА_2 у будинку залишилися проживати його дружина, ОСОБА_3 , і син, ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_3 її син, ОСОБА_4 , залишився проживати у будинку сам. Про наявність спадкоємців свідкові не відомо.

Свідок ОСОБА_13 зазначила, що проживає у будинку по сусідству. До 1991 року у будинку проживала родина ОСОБА_15 : ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Після смерті ОСОБА_2 у 1991 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали у будинку. У 1995 році померла ОСОБА_3 і в будинку проживав ОСОБА_4 до своєї смерті.

Свідок ОСОБА_14 повідомив, що у буд. АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_2 з дружиною і сином ( ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ). Після смерті ОСОБА_2 його дружина і син продовжили проживати до їх смерті у 1995 році та 2012 році відповідно.

З приводу позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , і, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

У пункті 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 273 ЦПК України (п. 1 ч. 1 ст. 315 чинного ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз положень ст. 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Позивач у своїх вимогах просить встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , як сина і матері. Разом з тим, ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки у свідоцтві про народження ОСОБА_4 (а.с. 16) та свідоцтві про смерть ОСОБА_4 і актовому записі про смерть ОСОБА_3 (а.с. 14, 83 оберт-84) усі дані матері і сина збігаються.

Що стосується фактів щодо родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки зі смертю ці особи втратили свою правосуб`єктність та дієздатність.

Разом з тим, зі свідоцтва про шлюб, який укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_19 , вбачається, що всі інші дані цих осіб збігаються, а тому дійсно можна зробити висновок, що ОСОБА_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі.

Так само із доказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , між собою є батьком і сином, оскільки усі інші дані, крім однієї літери у їх прізвищах, збігаються.

З приводу заявлених позовних вимог в частині встановлення факту, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном; встановити факт, що ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном; визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

На підставі ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Частиною 1 статті 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично спадщину після його смерті у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 прийняли його дружина, ОСОБА_3 , та син, ОСОБА_4 у рівних частках по частині кожен, які на момент його смерті постійно проживали з ним, тобто фактично вступили в управління і володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , питання про спадщину було врегульовано нормами ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 548, 549 якого було визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв та визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Тобто, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину на частину домоволодіння фактично прийняв їх син, ОСОБА_4 , та вступив у володіння житловим будинком, проживав у ньому.

Разом з тим, ні після смерті ОСОБА_2 , ні після смерті ОСОБА_3 , спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, право власності на спірне домоволодіння не переоформлювалося, тому позивач була змушена звернутися до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. ст. 5, 15, 16 ЦК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності наступних умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з Листом ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, за результатами узагальнення судової практики щодо розгляду спорів щодо прийняття спадщини, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині відсутності відомостей про час смерті ОСОБА_2 , оскільки матеріали цивільної справи містять копію свідоцтва про його смерть. За фактом смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , 24 травня 1995 року Ленінським ВДРАЦС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області складений актовий запис № 1263, що також підтверджується матеріалами цивільної справи. Так само не заслуговує на увагу заперечення відповідача, що ОСОБА_4 не провів реєстрацію своїх прав на спадкове майно, а тому його права не можуть бути успадковані позивачем, з огляду на наступне. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті спадкоємцями першої черги в рівних частинах були дружина, ОСОБА_3 , і син, ОСОБА_4 , які в силу положень ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, які були чинні на час відкриття спадщини, фактично прийняли спадщину. Аналогічно зазначеним підставам після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину фактично прийняв її син, ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами цивільної справи, та показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Разом з тим, позовні вимоги про встановлення фактів про прийняття спадщини задоволенню не підлягають, оскільки особа в момент настання смерті втрачає свою правосуб`єктність та дієздатність.

Таким чином, суд приходить до висновку, що отримати спадщину на спірне майно, окрім, як в судовому порядку позивач не має можливості. Доказами підтверджено, що право власності у встановленому законом порядку і зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично спадщину на який після нього у рівних частках по частині прийняли його син, ОСОБА_4 та дружина, ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ніхто зі спадкоємців не звертався. Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично успадковану нею частину спірного житлового будинку успадкував ОСОБА_4 , який із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, але фактично прийняв спадщину у вигляді належної йому частини житлового будинку, що підтверджується матеріалами справи.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 7 027 грн. 40 коп. (а.с. 32). Враховуючи, що відповідач по справі територіальна громада в особі Дніпровської міської ради є бюджетною організацією, яка не передбачає відшкодування позивачам витрат зі сплати судового збору, суд вважає понесені позивачем судові витрати у справі віднести за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 529, ч. 1 ст. 548, п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, ст. 218, ч. 1 ст. 1236, 1258 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 263, 264 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати по справі, понесені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ), віднести за її рахунок.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: