КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/902/21 Головуючий у суді І інстанції Зінченко О.М.
Провадження № 22-з/824/536/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

27 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 листопада 2022 року у даній справі залишено без змін.

04 березня 2024 року представник відповідачки - адвокат Терновий Р.Б. подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування вимог заяви зазначив, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Войнаровського О.В. навела попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в апеляційному суді, відповідно до якого витрати на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «Інвікта» за договором № 1408 про надання правничої допомоги від 28 жовтня 2021 року орієнтовно становили 15 000,00 грн, які відповідачка на підставі статей 133, 134, 137, 141 ЦПК України просила стягнути з позивача.

Разом з тим, в межах розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції АО «Інвікта» було надано відповідачці таку професійну правничу допомогу: підготовка та надсилання відзиву на апеляційну скаргу, аналіз матеріалів справи, підготовка і подання заперечень на пояснення позивача, представництво інтересів клієнта в Київському апеляційному суді.

Про факт надання вказаної правничої допомоги за договором № 1408 від 28 жовтня 2021 року в рамках цієї справи свідчить рахунок-акт № 00918-15 від 01 березня 2024 року на загальну суму 25 000,00 грн. АО «Інвікта» витратило 10 годин роботи для надання правової допомоги, тоді як за пунктом 3.3 договору вартість правничої допомоги за цим договором складає 2 500,00 грн за 1 годину роботи адвоката. Отже, загальна сума судових витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, складає 25 000,00 грн.

Позивач надіслав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення суми судових витрат, в яких зазначив, що спір у справі № 752/902/21 виник внаслідок неправильних дій ОСОБА_1 , а тому суд незалежно від результатів вирішення спору має право покласти на неї судові витрати повністю відповідно до приписів частини дев`ятої статті 141 ЦПК України.

Доказів того, що чинність договору № 1408 про надання правничої допомоги від 28 жовтня 2021 року була продовжена сторонами, АО «Інвікта» подано не було, що дає підстави вважати, що вказаний договір втратив чинність і взагалі не може бути підставою для стягнення витрат на правову допомогу.

Додатки до заяви про ухвалення додаткового рішення включають лише договір про надання правничої допомоги, ордер на надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, рахунок-акт, але не містять документального підтвердження витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому договором № 1408 від 28 жовтня 2021 року не визначено адвокатів, які можуть надавати правову допомогу клієнту за ним, в тому числі про можливість залучення адвоката Войнаровського О.В. Документів, що підтверджують наявність правовідносин між АО «Інвікта» та адвокатом Войнаровським О.В. для представництва ОСОБА_1 надано не було, що виключає можливість компенсації судових витрат.

Стверджує, що обсяг часу, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг), що зазначений в рахунку-акті, не відповідає фактично витраченому часу, що підтверджується, серед іншого, матеріалами справи, протоколами судових засідань у справі.

З огляду на викладене, позивач просить відмовити у задоволенні заяви представника відповідачки - адвоката Тернового Р.Б. про ухвалення додаткового рішення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ФОП ОСОБА_2 заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення з підстав, викладених у його письмових запереченнях, просив відмовити відповідачці у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Третя особа ОСОБА_3 підтримав зазначені заперечення позивача.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Терновий Р.Б. надіслав заяву про розгляд справи без участі відповідачки та її представників, тому на підставі положеньчастини четвертої статті 270 ЦПК України в судовому засіданні ухвалено проводити розгляд поданої заяви за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача та третьої особи в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи тавимоги заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення суми судових витрат, колегія суддів вважає, що вказану заяву слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Таким чином, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

За загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 листопада 2022 року про відмову у задоволенні позову представник ОСОБА_1 - адвокат АО «Інвікта» Войнаровський О.В. навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачка понесла і які очікує понести в зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, що станом на дату подання цього відзиву складає 15 000,00 грн, та вказав, що відповідні докази понесення відповідачкою цих судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

До відзиву представником відповідачки було додано, зокрема, копії: ордеру серії КВ № 758148, виданого 12 листопада 2021 року АО «Інвікта» на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , в тому числіу Київському апеляційному суді адвокатом Войнаровський О.В. на підставі договору про надання правничої допомоги № 1408 від 28 жовтня 2021 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3007 від 27 вересня 2007 року; окремий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат № 00918-14 від 29 травня 2023 року.

28 лютого 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, якою апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 листопада 2022 року у даній справі - без змін.

04 березня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява представника відповідачки - адвоката АО «Інвікта» Тернового Р.Б.про ухвалення додаткового рішення, в якій порушено питання про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

До заяви представником відповідачки додано копії: договору про надання правничої допомоги № 1408 від 28 жовтня 2021 року, укладеного між АО «Інвікта» та ОСОБА_1 ; ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1161718 від 14 січня 2022 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3469 від 25 вересня 2008 року; розрахунку-акту № 00918-05 від 01 березня 2024 року.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що стороною відповідачки дотримано порядок надання доказів щодо витрат на правову допомогу, в тому числі після прийнятого судом апеляційної інстанції судового рішення від 28 лютого 2024 року про залишення без задоволення апеляційної скарги позивача та рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 зазначено, що «(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; (6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У додатковій постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21) зазначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

В постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога ОСОБА_1 у даній справі в суді апеляційної інстанціїнадавалася АО «Інвікта» на підставі договору про надання правничої допомоги № 1408 від 28 жовтня 2021 року.

Відповідно до пункту 3.3 договору вартість правничої допомоги за цим договором складає 2 500,00 грн за 1 годину роботи адвоката.

Пунктом 3.6 вказаного договору передбачено, що за результатами надання правничої допомоги за цим договором виконавець складає рахунок-акт, в якому міститься опис наданої правничої допомоги та понесених витрат, а саме виконані роботи (надані послуги), що передаються виконавцем і приймаються замовником. Вказаний рахунок-акт є підставою для оплати наданої правничої допомоги.

Згідно із розрахунком-актом № 00918-05 від 01 березня 2024 року, підписаним сторонами договору, відповідачці було надано наступний обсяг правничої (правової) допомоги на стадії перегляду справи № 752/902/21 апеляційним судом:

підготовка та надсилання відзиву на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 - 10 000,00 грн (4 год.);

представництво інтересів клієнта в Київському апеляційному суді 20 вересня 2023 року - 5 000,00 грн (2 год.);

представництво інтересів клієнта в Київському апеляційному суді 15 листопада 2023 року - 2 500,00 грн (1 год.);

аналіз матеріалів справи, підготовка і подання до Київського апеляційного суду заперечень на пояснення ОСОБА_2 - 5 000,00 грн (2 год.);

представництво інтересів клієнта в Київському апеляційному суді 28 лютого 2024 року - 2 500,00 грн (1 год.),

а всього АО «Інвікта» витратило 10 годин роботи для надання правової допомоги ОСОБА_1 на загальну суму 25 000,00 грн.

Не заслуговують на увагу заперечення позивача про те, що додатки до заяви про ухвалення додаткового рішення не містять документального підтвердження витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, наведеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 липня 2020 року у справі № 909/452/19, від 17 серпня 2020 року у справі № 925/1067/19, від 19 серпня 2020 року у справі № 910/6029/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 904/4387/19, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19.

Доводи позивача про те, що представником відповідачки не надано доказів продовження чинності договору № 1408 про надання правничої допомоги від 28 жовтня 2021 року, який відповідно до пункту 5 діє протягом одного року, є безпідставними, оскільки пунктом 5.2. вказаного правочину передбачено, що якщо жодна із сторін за 1 місяць до закінчення строку дії договору не повідомила про свій намір припинити його дію, то він продовжує свою дію протягом кожного наступного календарного року.

АО «Інвікта» та/або ОСОБА_1 не висловлювали намір припинити дію укладеного договору про надання правничої допомоги, а фактично продовжили виконання його умов, погодивши види і обсяг наданої правової допомоги в апеляційному суді, тому немає підстав вважати припиненими зобов`язання сторін за цим договором.

Також колегія суддів відхиляє як необґрунтовані посилання ФОП ОСОБА_2 на те, що договором № 1408 від 28 жовтня 2021 року не визначено адвокатів, які можуть надавати правову допомогу клієнту за ним, в тому числі про можливість залучення адвоката Войнаровського О.В., який не надав документів, що підтверджують наявність правовідносин між ним та АО «Інвікта» для представництва інтересів ОСОБА_1 в суді.

Згідно із вимогами статті 15 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Стороною договору про надання правничої допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правничої допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання. Адвокатське об`єднання може залучати до виконання укладених об`єднанням договорів про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське об`єднання зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

У цій справі наявність договірних відносин між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Інвікта» підтверджено наявним у матеріалах справи договором про надання правничої допомоги № 1408 від 28 жовтня 2021 року.

На підставі цього договору 12 листопада 2021 року АО «Інвікта» для надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , в тому числіу Київському апеляційному суді, адвокату Войнаровському О.В. було видано відповідний ордер відповідно до вимог статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», який є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

У відповідності до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно із частиною шостою статті 62 ЦПК України оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

12 квітня 2019 року Радою адвокатів України прийнято рішення № 41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції». Згідно із пунктом 11 цього Положення ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України).

Отже, зазначення позивачем такої підстави для відмови відповідачці у відшкодуванні понесених судових витрат на правову допомогу, як відсутність в матеріалах справи договору між адвокатським об`єднанням та залученим ним адвокатом до виконання укладеного об`єднанням з відповідачкою договору про надання правничої допомоги, є необґрунтованим.

Надання такого договору, його копії або витягу разом із ордером ЦПК України не вимагає.

Крім того, колегія суддів враховує, що ФОП ОСОБА_2 не заперечував право ОСОБА_1 залучити до участі у справі як представника її інтересів адвоката Войнаровського О.В.

Зважаючи на викладене, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази та досягнуті домовленості між відповідачкою та АО «Інвікта» у розрізі вимог статей 89, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає доведеним факт понесення ОСОБА_1 витрат за надання професійної правничої допомоги під час перегляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не може визнати обґрунтованим та розумним заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу адвокатів АО «Інвікта» з огляду на наступне.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Проаналізувавши вид, обсяг і перелік наданих адвокатами АО «Інвікта» відповідачці юридичних послуг та виконаних робіт, зважаючи на складність справи та зміст розрахунку-акту № 00918-05 від 01 березня 2024 року щодо опису наданої правничої (правової) допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена сума витрат на правничу допомогу при перегляді справи в апеляційному порядку у розмірі 25 000,00 грн є необґрунтованою та не відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена понести ОСОБА_1 у даній справі.

Так, вартість підготовки та надсилання відзиву на апеляційну скаргу в сумі 10 000,00 грн за 4 год. роботи адвоката Войнаровського О.В. належним чином не обґрунтована і не відповідає витраченому адвокатом часу на підготовку цієї заяви по суті справи, яка не відноситься до категорії справ значної складності, що потребують самостійного напрацювання представником відповідачки окремого правового висновку, тому заявлена сума витрат є завищеною і такою, що суперечить критеріями розумності і співрозмірності таких витрат зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами на захист інтересів відповідачки.

На думку колегії суддів, ураховуючи складність справи та зміст наведених аргументів представника відповідачки, дві години є достатнім часом для виконання такої роботи кваліфікованим адвокатом, що відповідно становить 5 000,00 грн винагороди (2 500,00 грн * 2 год.).

Послуга із представництва інтересів клієнта в Київському апеляційному суді 15 листопада 2023 року вартістю 2 500,00 грн не може бути включена до суми компенсації, адже не відповідає обставинам справи та критерію реальності адвокатських витрат з огляду на те, що 15 листопада 2023 року судове засідання в суді апеляційної інстанції не відбулося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи та подання сторонами клопотань про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів також звертає увагу, що підготовка і подання заперечень на письмові пояснення позивача не передбачено процесуальним законом, зокрема главою 1 «Апеляційне провадження» ЦПК України, як обов`язкова та необхідна дія сторони на стадії перегляду рішення суду першої інстанції, такі пояснення суд апеляційної інстанції не визнавав необхідним для позивача подавати та не брав їх до уваги під час ухвалення рішення, а з огляду на участь представника відповідачки у судовому розгляді справи 20 вересня 2023 року і 28 лютого 2024 року всі пояснення (заперечення) були надані безпосередньо у судовому засіданні.

Тобто, вчинення представником відповідачки зазначених процесуальних дій за своєю суттю є послугами, що фактично дублюються із представництвом інтересів клієнта у судовому засіданні, вони є складовими одного і того ж завдання, тому не відповідають критерію їх необхідності та не підлягають відшкодуванню.

Отже, виходячи із обставин справи, які склалися у даному випадку і категорії справи, яка стосується договірних відносин сторін, надавши оцінку доказам щодо понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвокатів зі: складністю справи та виконаних адвокатами АО «Інвікта» робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт; складності спору та значенням справи для сторін; а також урахувавши подані заперечення позивача щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви представника відповідачки - адвоката Тернового Р.Б. про ухвалення додаткового рішення та стягнення із ФОП ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 12 500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а в стягненні інших витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним АО «Інвікта» обсягом робіт, при цьому не порушуватиме права відповідачки на отримання коштів, які вона змушена реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді апеляційної інстанції внаслідок подання апеляційної скарги позивачем, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Підстави для застосування у цій справі приписів частини дев`ятої статті 141 ЦПК України відсутні. В задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 суди відмовили як з підстав пропуску ним строку позовної давності, так і з підстав необґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг.

За таких обставин, оскільки під час прийняття Київським апеляційним судом постанови від 28 лютого 2024 року про залишення без задоволення апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 листопада 2022 року про відмову у задоволенні позову не було вирішено питання про судові витрати відповідачки на професійну правничу допомогу, а заява представника ОСОБА_1 - адвоката Тернового Р.Б. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення суми судових витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції,подана з дотриманням вимог, встановлених частиною восьмою статті 141 ЦПК України та є частково обґрунтованою, то наявні правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 134, 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішеннязадовольнити частково.

Ухвалити у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договоромдодаткове судове рішення.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 500,00 грн (дванадцять тисяч п`ятсот гривень) в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній