Справа № 645/2338/23
Провадження № 2-др/645/20/23
03 квітня 2024 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Федорової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Федоровської Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові питання про розподіл судових витрат по цивільній справі № 645/2338/21 за позовом:
про зменшення розміру аліментів,-
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.11.2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

28.11.2023 року до суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_2 про стягнення з позивача судових витрат, в якій вона просить суд стягнути з позивача на свою користь 21900,00 грн. витрат з надання правничої допомоги та 4000,00 грн. гонорару успіху.

У судове засідання 03.04.2024 року сторони та їхні представники не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Представниця ОСОБА_1 адвокат Моісеєнко О.М. звернулася до суду із заявою від 03.04.2024 року про відкладення розгляду справи у зв*язку із погіршенням стану здоров*я адвоката.

У запереченнях проти розміру судових витрат, яке надійшло до суду через систему «Електронний суд» 23.01.2024 року (вхідний № 1313), представник ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_2 про стягнення з позивача на її користь 21900,00 грн. витрат з надання правничої допомоги та 4000,00 грн. гонорару успіху. Також, у вказаних запереченнях просила витребувати з адвоката Мазура В.В. виписку з рахунку адвоката в Банку, в якій відображено оплати послуг ОСОБА_2 та податкову звітність, в якій відображено послуги, надані ОСОБА_2 в періоді 2023 року.

Представник заявниці ОСОБА_2 адвокат Мазур В.В. подав заяву про проведення розгляду вказаної заяви за його відсутності. Крім того, просив відмовити у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Моісеєнко О.М. про відкладення судового засідання, посилаючись на зловживання представником позивача своїми процесуальними правами, оскільки такі клопотання представник подає без надання відповідних доказів на їх обґрунтування, що призводить до затягування розгляду заяви відповідачки про стягнення з позивача судових витрат у цивільній справі № 645/2338/23.

Вирішуючи клопотання адвоката Моісеєнко О.М. про відкладення розгляду заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу від 03.04.2024 року суд виходить із наступного.

За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

Згідно із частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суд зазначає, що з метою реалізації права на захист, а також доступу до правосуддя, розгляд заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу відкладався протягом тривалого часу.

З огляду на зазначене, те, що зміст клопотання не містить даних про обставини, що перешкоджають позивачу ОСОБА_1 або його представнику адвокату Моїсеєнко О.М. прибути до суду або прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконфіеренції, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин неявки сторони до суду, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання про відкладення розгляду вказаної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши питання про розподіл судових витрат в межах справи №645/2338/23, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд критично оцінює посилання представник позивача адвоката Моісеєнко О.М. на те, що заявницею ОСОБА_2 подано вищевказану заяву поза процесуальним строком, а саме через 14 днів, про що свідчить відмітка суду з датою реєстрації на заяві, з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, судом 14.11.2023 року ухвалено рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Згідно зі ст. 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, ка повинна неминуче настати.

Частиною 3 ст. 124 ЦПК України передбачено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Частиною 6 цієї ж статті передбачено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається зі штемпелю АТ «Укрпошта» на конверті, в якому надійшла заява відповідачки ОСОБА_2 про стягнення з позивача судових витрат, вказана заява з додатками направлена засобами поштового зв`язку 20.11.2023 року (в понеділок), тобто на наступний робочий день після закінчення п*ятиденного строку, відведеного законодавцем для звернення з такою заявою після ухвалення судового рішення (ст. 141 ЦПК України).

З огляд на викладене та зважаючи на те, що сторона відповідачки до закінчення судових дебатів у справі зробила відповідну заяву про здійснення розподілу судових витрат по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що відповідачкою дотримано вимоги вищевказаної статті та строк звернення з вищевказаною заявою нею не пропущений.

Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (за наявності заперечень учасника справи, якими є відповідні заперечення представника відповідача), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано наступні документи:

1. Копія договору про надання правничої допомоги № 05/01/23 від 24.01.2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Мазуром В.В., згідно з умовами якого адвокат зобов*язався надати клієнту правничу допомогу в порядку, визначеному в п. 2 цього договору, зокрема, шляхом надання правничої допомоги під час здійснення захисту інтересів клієнта і його представництва в судах цивільної юрисдикції, а також письмового консультування, надання роз*яснень з юридичних питань, складення необхідних процесуальних документів, заяв, скарг, клопотань та інших документів, необхідних для ефективного надання правничої допомоги клієнту, що не суперечить чинному законодавству.

2. Копія додатку до договору про надання правничої допомоги № 05/01/23 від 24.01.2023 року, відповідно до умов якої клієнт ОСОБА_2 сплачує адвокату гонорар, з урахуванням складності справи, виходячи з втрачених адвокатом годин за участь у судових засіданнях при розгляді справи та вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов*язаних із наданям правничої допомоги у справі: складання заяв, скарг, заперечень, клопотань, запитів та ін., надання консультацій, переклад документів, копіювання документів, ознайомлення з матеріалами справи. Вартість послуг обчислюється в розмірі 1200 гривень за одну годину фактично виконаної роботи адвокатом. За позитивний для клієнта результат у справі про відшкодування майнової (моральної, матеріальної) шкоди чи повернення майна (рухомого, нерухомого), відшкодування шкоди, стягнення коштів чи відмови в задоволенні скарги (апеляційної чи касаційної) відповідача, клієнт виплачує адвокату додаткову суму в розмірі 4000 гривень (гонорар успіху).

3. Ордер серії ВК № 1092050 на представництво адвокатом Мазуром В.В. в суді інтересів ОСОБА_2 ..

4. Акт виконаних робіт (надання правничої допомоги) від 19.11.2023 року, відповідно до якого адвокатом під час надання правової допомоги ОСОБА_2 виконана наступна робота та понесені такі витрати: 24.01.2023 - зустріч з клієнтом, укладення договору, обговорення способу, з*ясування адвокатом обставин справи, вивчення документів, що надані довірителем 2 год. (2400 грн.), аналіз законодавства та судової практики 1 год. (1200 грн.), 24.02.2023 року написання, формування та відправлення заяви до ДВС про надання інформації про стан виконавчого провадження № 67439720 1 год. (1200 грн.), 18.03.2023 року - написання, формування та відправлення заяви до ДВС про надання інформації про стан виконавчого провадження № 67439720 1 год. (1200 грн.), 29.06.2023 року написання, формування та відправлення клопотання до Фрунзенського районного суду м. Харкова про направлення матеріалів справи № 645/2338/23 0,5 год. (600 грн.), 10.07.2023 року участь у судовому засіданні у справі № 645/2338/23 1500 грн., ознайомлення з матеріалами справи № 645/2338/23 1 год. (1200 грн.), 16.07.2023 року написання клопотання про відкладення справи 0,5 год. (600 грн.), 28.07.2023 року написання та відправлення заяви до ДВС про видачу довідки про заборгованість ОСОБА_1 0,5 год. (600 грн.), 15.09.2023 року участь у судовому засіданні 1500 грн., 31.10.2023 року участь в судовому засіданні 1500 грн., 07.11.2023 року направлення клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача 0,5 год. (600 грн.), 13.11.2023 року написання, формування та відправлення відзиву 4 год. (4800 грн.), 14.11.2023 року - направлення клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача 0,5 год. (600 грн.), та написання заяви про стягнення з відповідача судових витрат позивача, підготовка документів про судові витрати (складання акту виконаних робіт, заповнення квитанцій про оплату послуг, копіювання і формування документів, написання заяви та ін.) 2 год. (2400 грн.), тобто на загальну суму 21900 грн..

5. Оригінал квитанції про сплату 19.11.2023 року ОСОБА_2 на користь адвоката Мазура В.В. 21900 грн. за надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 24.01.2023 року.

Щодо послуги, пов`язаної з аналізом законодавства та судової практики, на яку адвокатом Мазуром В.В., виходячи з Акту виконаних робіт від 19.11.2023 року витрачено 1 годину, то така не може вважатись видом професійної правничої допомоги, оскільки адвокат, виходячи зі змісту пункту 4 частини першої статті 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності зобов`язаний самостійно підвищувати свій професійний рівень, а не аналізувати законодавство і судову практику на підставі договору безпосередньо при наданні правової допомоги клієнту.

При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з яким для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Такий пункт зазначеного розрахунку, як «аналіз законодавства та судової практики», на які адвокатом витрачено одну годину часу (600 грн.) є такими, що не відповідають критерію розумності їхнього розміру.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу за вказану послугу.

Крім того, заявниця просить стягнути з позивача 4000 грн. гонорару успіху.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьоїстатті 30 цього Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Стосовно вимоги про виплату гонорару успіху адвоката у цій цивільній справі, суд вважає, що додаткова винагорода адвоката за досягнення позитивного рішення у справі за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору в розумінні ст. 632, 903 ЦК України, так як і не є професійною допомогою в розумінні, визначеному ЦПК, оскільки не є послугою і не відноситься до судових витрат.

У рішенні щодо справедливої сатисфакції від 19.10.2000 р. у справі «Іатрідіс проти Греції» ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно оплати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату, як гонорар, відповідний відсоток від суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму клієнтові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те,чи вони були розумними.

Відтак, не є обов`язковим для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокатові «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 гонорару успіху у цивільній справі № 645/2338/23 в сумі 4000 грн..

Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд у правовому висновку щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеному в Постанові об`єднаної палати Верховного Суду в складі КГС від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 зазначив наступне: "зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи".

Клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу від позивача ОСОБА_1 або від його представника адвоката Моісеєнко О.М. до суду не надходило, тому підстав для зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу за ініціативою суду не вбачається.

З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що заява відповідачки ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню - в сумі 21300 грн..

При цьому, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання представника позивача про витребування з адвоката Мазура В.В. виписки з рахунку адвоката в Банку, в якій відображено оплати послуг ОСОБА_2 та податкової звітності, в якій відображено послуги, надані ОСОБА_2 в періоді 2023 року, з огляду на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц , від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, та керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов*язані з наданням правничої допомоги у цивільній справі № 645/2338/23 у розмірі 21300 грн.

В іншій частині вимог заяви ОСОБА_2 про стягнення з позивача судових витрат відповідача відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст додаткового рішення складено 03.04.2024 року.

Суддя О.В. Федорова