Справа № 342/510/24
Провадження № 2/342/335/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Городенка

Суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області Федів Л.М., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Госедло Олексій Дмитрович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

04.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача ОСОБА_3 , згідно якого просить:

1.Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя наступне майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 ;

- легковий автомобіль FORD TRANSIT CONNEKT, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка розташована на 3-му поверсі, загальна площа квартири 62,7 м.кв.;

- комору за №XXVI в житловому будинку № НОМЕР_2 , мікрорайону на території колишнього військового містечка № НОМЕР_3 у межах АДРЕСА_3 , яка розташована між 2 (другим) і 3 (третім) поверхом, загальна площа комори 5,5 м.кв.;

2. Здійснити поділ майна, що є його з відповідачем спільною сумісною власністю, наступним чином:

2.1. Виділити у власність ОСОБА_1 :

- квартиру АДРЕСА_4 , мікрорайону на території колишнього військового містечка № НОМЕР_3 у межах АДРЕСА_3 ;

- легковий автомобіль FORD TRANSIT CONNEKT, 2007 року випуску, придбаний в 2013 році, зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства;

2.2.Виділити у власність відповідачу ОСОБА_2 :

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, разом із прикріпленою земельною ділянкою 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 ;

- меблі;

- посуд;

- холодильник;

- скутер;

- бетономішалку;

- бензопилу;

- бензинокосарку «Трімер»;

- частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено суддю Федів Л.М.

Дослідивши матеріали позовної заяви, приходжу до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Параграфом 3 глави 2 Розділу І передбачено види територіальної юрисдикції, а саме: підсудність справ, у яких однією зі сторін є суд або суддя (ст.26); підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (ст.27); підсудність справ за вибором позивача (ст. 28); підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (ст. 29); виключна підсудність (ст.30).

Згідно з частиною першою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Такий висновок викладено в пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Крім того, до такого ж висновку дійшов у своїй Постанові Верховний Суд по справі № 506/33/19, провадження № 61-20277св19 від 26 травня 2021 року.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 зазначила, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Cловосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Як вбачається із позовної заяви, спір між сторонами стосується поділу різних видів майна, в склад якого, в тому числі, входить: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 ; двохкімнатна квартира АДРЕСА_4 , мікрорайону на території колишнього військового містечка № НОМЕР_3 у межах АДРЕСА_3 , яка розташована на 3-му поверсі, загальна площа квартири 62,7 м.кв.; комора за №XXVI в житловому будинку АДРЕСА_6 , мікрорайону на території колишнього військового містечка № НОМЕР_3 у межах АДРЕСА_3 , яка розташована між 2 (другим) і 3 (третім) поверхом, загальна площа комори 5,5 м.кв.; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства.

Отже, спір, з приводу якого поданий даний цивільний позов, в тому числі, стосується поділу нерухомого майна, яке територіально розташоване як у Коломийському (раніше Городенківському) районі Івано-Франківської області, так і у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області.

До позовної заяви подано:

-копію договору про купівлю-продаж нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому від 25.07.2016, згідно якого предметом даного договору є квартира, що буде створена в майбутньому, яка розташована в багатоквартирному житловому будинку за будівельним номером № НОМЕР_2 мікрорайону на території колишнього військового містечка № НОМЕР_3 у межах АДРЕСА_3 , договірна вартість квартири, загальна площа якої складає 62,7 метрів квадратних становить 752400,00 грн., що еквівалентна 30338,70 дол. США 70 центів, на момент укладення даного договору згідно курсу, погодженого сторонами в п.10.1 Договору.;

-копію договору купівлі-продажу майнових прав від 04.07.2016 згідно якого предметом даного договору є комора, в об`єкті будівництва, який розташований за будівельною адресою: житловий будинок АДРЕСА_6 мікрорайону на території колишнього військового містечка № НОМЕР_3 у межах АДРЕСА_3 , вартість майнових прав на комору складає 86790,00 грн.

Однак, позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви не надано доказів про дійсну вартість нерухомого майна, що знаходиться у Коломийському (раніше Городенківському) районі Івано-Франківської області і доказів дійсної вартості майна на день звернення із позовною заявою до суду, що знаходиться в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, що позбавляє суд перевірити та встановити чи дана позовна заява підсудна Городенківському районному суду Івано-Франківської області.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Статтею 175 ЦПК України визначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Всупереч зазначеним вимогам позовна заява подана без додержання вимог п.п. 2, 3, 6 ч.3 ст. 175 ЦПК України, а саме не містить: відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, зазначення ціни позову, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Як зазначалося вище, позивачем у позовній заяві заявлено вимогу майнового характеру, а саме: про визнання спільною сумісною власністю подружжя: квартири, комори, житлового будинку, легкового автомобіля та виділу у власність йому квартири, комори, легкового автомобіля, частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

До матеріалів позову додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1233,00 грн.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна (ст. 12 вищевказаного закону). Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відтак, з урахуванням викладеного позивачу слід надати докази на підтвердження дійсної вартості спірного майна (висновок (звіт) про оцінку майна), та в разі необхідності, з урахуванням вже сплаченого ним суми судового збору, доплатити судовий збір відповідно до вимог п.п. 1 п. 1 ч. 4 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Розмір та порядок сплати судового збору врегульовано Законом України «Про судовий збір». Так, згідно з ч.1 ст. 4 цього Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 4 цього Закону ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлюється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 1211,20 грн., та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 15140 грн.

Щодо відсутності у позовній заяві відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, слід зазначити.

Так, 18 жовтня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29 червня 2023 року № 3200-IX, яким внесено ряд змін до процесуальним Кодексів.

Зокрема, цей Закон передбачає обов`язкову наявність електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ЄСІТС) з 18 жовтня 2023 року для адвокатів. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом, у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат (ч. 6 ст. 14 ЦПК України).

За змістом положень ч.ч. 7, 8 ст. 14 ЦПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, у яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. Реєстрація в ЄСІТС, що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

Однак, у позовній заяві не зазначено відомостей про наявність або відсутність у сторін електронного кабінету, який з 18 жовтня 2023 року має бути в обов`язковому порядку зареєстрований зокрема, адвокатом, а інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Щодо клопотання про відстрочення сплати судового збору, то суд зазначає наступне.

Позивачем у поданому позові заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до визначення загальної вартості всього майна, визнаного спільною сумісною власністю подружжя, але не пізніше ухвалення рішення по справі, посилаючись на те, що предметом позову є захист сімейних та житлових справ.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Таким чином, законодавством встановлені конкретні умови, за наявності яких можливе звільнення від сплати судового збору, його відстрочення або розстрочення.

Отже, єдиною підставою для звільнення, розстрочки, відстрочки від сплати судового збору є незадовільний майновий стан сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Звільнення сторони від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду. При цьому, заява про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в позовній заяві, яка подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідну заяву, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Позивач у заявленому клопотанні покликається на п.3 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено що «враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору…..», однак будь - яких пояснень та доказів щодо свого ОСОБА_1 незадовільного майнового стану, суду не надано.

Суд звертає увагу на те, що саме заявник до клопотання про звільнення від сплати судового збору повинен подати докази на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Натомість позивач такого процесуального обов`язку не виконав, та не довів наявності обставин, які б достеменно свідчили про існуючий скрутний майновий стан, який би перешкоджав сплаті судового збору при зверненні до суду з позовною заявою.

Законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше: відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат); по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 04 вересня 2023 року cправа № 916/1220/23.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" (заява №28249/95) зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 60).

Крім того, відповідно до ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Слід зазначити, що саме по собі тільки посилання у позовній заяві на те, що предметом позову є захист сімейних та житлових справ, не є підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

У даному випадку необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, яке визначено ЦПК України, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду у розумінні п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Невиконання позивачем наведених вимог процесуального законодавства має правовим наслідком відмови у прийнятті позовної заяви до розгляду та повернення її заявнику.

З урахування вищевикладеного, клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає, внаслідок необґрунтованості та відповідно передчасності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Таким чином, для об`єктивного та своєчасного розгляду справи, надання учасникам цивільного процесу рівних прав, необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог чинного цивільно-процесуального законодавства.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Крім того, позивачем в позовній заяві крім сторін: позивача та відповідача вказано третю особу, що суперечить вимогам ст. 53 ЦПК України, якою передбачено спеціальний порядок залучення до участі її в справі.

Згідно ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 175-177, 185 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Госедло Олексій Дмитрович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі неусунення недоліків позовної заяви у зазначений строк заява буде вважатись неподаною і повернута позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: Федів Л. М.