Справа № 510/1505/23
Провадження № 2/510/466/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.24 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Сорокіна К.В.,

- при секретарі Івановій Н.С.

За участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на: частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину земельної ділянки, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:007:0352 та 1/2 частину легкового автомобіля марки, TOYOTA, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , тип кузову - загальний легковий універсал - В, білого кольору, шасі (VIN) НОМЕР_2 , 2019 року випуску, об`ємом двигуна 3 956 cm3, тип пального - бензин, маса без навантаження - 2 150 кг, повна маса - 2900 кг, оскільки вищевказане майно є об`єктом спільної сумісної власності.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що на початку 2011 р. вони з відповідачем проживали однією сім`єю, а у грудні 2016 р. уклали шлюб. В період сумісного проживання однією сім`єю у 2012 р. була придбана квартира АДРЕСА_3 . У квартирі був проведений капітальний ремонт за її рахунок, оскільки всі будівельні матеріали були придбані за її рахунок, таким чином істотно збільшилась її вартість. Усе інше майно було придбано в період шлюбу.

Відповідач у судове не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі та вважає, що спірне майно є його власністю на яке позивачка не має права.

Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_4 », шлюб укладено 16.12.2016 р., актовий запис № 119; нотаріально посвідчений договір купівлі продажу від 22.12.2022 р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку по АДРЕСА_4 ; технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_4 ; нотаріально посвідчений договір купівлі продажу від 04.09.2012 р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_5 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу TOYOTA, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 від 21.02.2020 р., власник ОСОБА_2 ; висновки про вартість мана; паспорт громадянки України ОСОБА_1 , серія НОМЕР_3 , виданий Ренійським РС України в Одеській області 02.02.2017 р. з ідентифікаційним номером; накладні на придбання будівельних матеріалів, сантехніки придбані та інше ОСОБА_3 за період з 2015-2017 р.р. на загальну суму 88722 грн.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 16.12.2016 р. між сторонами укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_4 від 16.12.2016 р., актовий запис № 119. Під час перебування у шлюбі, за рахунок спільних коштів подружжя, відповідач набув у власність наступне майно: житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку по АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі продажу від 22.12.2022 р., НСТ 261204, реєстраційний номер № НОМЕР_5 та автомобіль марки, TOYOTA, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 21.02.2020 р.

Шлюбний договір або інша домовленість сторін щодо спірного майна в матеріалах справи відсутні.

Норми ст. ст. 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Верховний Суд у своїй постанові від 02.06.2021 у справі №394/876/17 акцентував на тому, що немає значення, чи працювала дружина чи ні, чи отримувала вона достатній дохід від своєї діяльності, майно, за умов, визначених СК України, є спільною сумісною власністю та підлягає поділу.

Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у цивільній справі №318/1863/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 зроблено висновок, що згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України. Частиною першою ст. 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який ї спростовує.

Відповідач заперечив проти задоволення позивних вимог та зазначив, що спірне майно є його власністю на яке позивачка не має права, ніяким чином не обґрунтував свої заперечення, відзив до суду не направив.

Таким чином, суд приходить до висновку, що житловий будинок з надвірними спорудами, земельна ділянка по АДРЕСА_4 , а також автомобіль марки, TOYOTA, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю та підлягає поділу.

Щодо вимог позивачки про визнання права власності на частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідачем 04.09.2012 р. придбано квартиру АДРЕСА_5 за 81 960 грн., про що свідчить договір купівлі продажу від 04.09.2012 р., серія ННО 844118, реєстраційний номер 101. У судовому засіданні позивачка пояснила, що вони з відповідачем мешкали однією сім`єю з початку 2011 р. Після придбання квартири, вони почали проводити у квартирі капітальний ремонт, будівельні матеріали та сантехніка були придбані за її кошт на загальну суму 88722 грн., що істотно збільшило вартість цього майна. Ці обставини підтверджують накладними та чеками на придбання будівельних матеріалів та сантехніки, які видані на ім`я позивачки.

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Відтак істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

На думку суду, позивачкою надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що її внесок у добудову та ремонт спірної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у розумінні ч. 1 статті 62 СК України є достатньо значним для можливості визнання зазначеного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із рівності часток сторін у власності на спірну нерухомість, взявши до уваги період набуття майна, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

На підставі ст. ст. 264, 141 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 6972 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 24, 56-57, 60, 62-63, 69-72, 105, 110-112 СК України, ст. ст. 50, 52, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 77, 78, 81, 141, 259, 263-265, ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) право власності на:

-частину квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

-частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

-частину земельної ділянки, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:007:0352;

-частину легкового автомобіля марки, TOYOTA, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , тип кузову - загальний легковий універсал - В, білого кольору, шасі (VIN) НОМЕР_2 , 2019 року випуску, об`ємом двигуна 3 956 cm3, тип пального - бензин, маса без навантаження - 2 150 кг, повна маса - 2900 кг;

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судовий збір у розмірі 6972 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін