Справа № 369/8419/22
Провадження №2-п/369/34/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - Волчка А.Я.

секретаря судових засідань - Лоу А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року у справі № 369/8419/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про перегляд заочного рішення у даній цивільній справі, в якій просив переглянути заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року, скасувати його та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В обґрунтування заяви вказував, що про те, що 30 жовтня 2023 року винесено заочне рішення по справі № 369/8419/22, про розгляд справи ОСОБА_1 був необізнаний, не отримував жодних судових повісток про виклик на судове засідання, також жодних ухвал та інших документів не отримував, та проживає не на території України, у зв`язку із чим у нього були поважні причини не з`явлення в судове засідання. Зазначає, що він був позбавлений подати до суду відзив на позовну заяву і докази, які повністю спростовують доводи ОСОБА_2 , а також відсутність порушення прав та інтересів позивача. Про існування рішення суду по справі № 369/8419/22 ОСОБА_1 дізнався за допомогою додатку Дія. Також ОСОБА_1 у своїй заяві про перегляд заочного рішення суду зазначає, що при розгляді справи суд не встановив місце перебування Відповідача та не з`ясував його місце проживання у відповідних органів аби отримати інформацію про місце перебування Відповідача (проживання), адже з початком бойових дій на території України, ОСОБА_1 вимушений разом з сином переїхати до іншої країни на тимчасове місце проживання (до кінця воєнного стану в Україні та кінця бойових дій) за для безпеки сина. Внаслідок винесення заочного рішення по справі № 369/8419/22 ОСОБА_1 був позбавлений можливості таких процесуальних дій, як подання та витребування додаткових доказів та пояснень, які б в ході судового розгляду вплинули на винесення законного та обґрунтованого рішення по справі; подання відзиву на позовну заяву; подання доказів на підтвердження своєї правової позиції. Адже у своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що він не являється учасником кримінального провадження, а також не був обвинуваченим та не робив наїзд на ногу автомобілем БМВ. Це в його розумінні є неправдиве повідомлення про злочин та його фабрикування.

Представник позивача подав заперечення на заяву про перегляд заочного рішення.

В судове засідання сторона відповідача не з`явилася, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача.

В судове засідання сторона позивача не з`явилася, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника.

В судове засідання третя особа не з`явилася, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи та заяви, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , в особі представника звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 шкоду завдану ушкодженням здоров`я, внаслідок наїзду на неї Відповідачем, що мало місце 17 липня 2019 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2022 року, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного, а ухвалою від 06 червня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідач в жодне судове засідання не з`явився, як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії судового розгляду, відзив на позов не надав, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

30 жовтня 2023 року у справі ухвалене заочне рішення про задоволення позову частково.

При вирішенні заяви про перегляд заочного рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно з вимогами статті 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 288 ЦПК України).

Так, поважними причинами неявки можуть бути обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що сторона відповідача належним чином повідомлялася судом про розгляд справи.

Під час розгляду справи, відповідно до вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, судом 22 вересня 2022 року було витребувано від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області та Білогородської сільської ради Києво-Святошинського (Бучанського) району Київської області інформацію про реєстрацію місця проживання Відповідача. Відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області від 18 січня 2023 року Відповідач 26 липня 2021 року знятий з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; відповідно до відповіді Управління «Центру надання адміністративних послуг» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 21 лютого 2023 року Відповідач за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстрований.

На підтвердження того, що Відповідач фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , позивачем 17 березня 2023 року до суду подано ряд перших сторінок клопотань від 07 листопада 2022 року, відзиву на апеляційну скаргу від 14 листопада 2022 року, касаційну скаргу з супровідним від 18 січня 2023 року, що подавалися безпосередньо самим же відповідачем до Київського апеляційного суду, Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду, де зазначалася адреса проживання відповідача: АДРЕСА_2 . Навіть разом з заявою про перегляд заочного рішення суду відповідачем подано судове рішення Подільського районного суду міста Києва у справі № 758/13198/16-ц від 03 вересня 2018 та постанова Київського апеляційного суду у справі № 758/12311/19 від 06 грудня 2022 року з супровідним в яких місце проживання ОСОБА_1 відповідача визначено за адресою: АДРЕСА_2 , що суперечить викладеному у заяві про перегляд заочного рішення суду, про те що з початком бойових дій на території України (24 лютого 2022 року), ОСОБА_1 вимушений разом з сином переїхати до іншої країни на тимчасове місце проживання (до кінця воєнного стану в Україні та кінця бойових дій) за для безпеки сина.

Судом встановлено, місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та саме за даною адресою 17 липня 2019 року, згідно відповіді Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» та відеозапису (02:57) на ОСОБА_2 здійснено наїзд на автомобілі марки «BMW» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 , іншої адреси місцезнаходження відповідача матеріали справи не містили та сторонами суду не було повідомлено, а відтак судом скеровувались відповідачу повістки саме за вказаною адресою. Тим більше разом із заперечення щодо задоволення заяви про перегляд заочного рішення суду Позивачем подано рішення Подільського районного суду міста Києва у справі № 758/6113/19 від 10 серпня 2022 року, яке залишено в силі в частині визначення місця проживання дитини Постановою Київського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року у справі № 758/6113/19, яким місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , визначено разом із його батьком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Судом встановлено, що доданий до заяви про перегляд заочного рішення суду додаток, який підтверджує місце перебування, проживання та захисту відповідача на території Болгарія на які посилається відповідач, не береться до уваги суду, тому що він поданий в порушення ч. 8 ст. 95 ЦПК України, поданий без перекладу та є недопустимим доказом.

Із наданих ВССУ роз`яснень, які викладені у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013р. слідує, що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Всупереч наведених вимог, відповідачем додана до заяви про перегляд заочного рішення суду копія документу на іноземній мові без будь-якого належно засвідченого перекладу на українську мову, що позбавляє суд можливості дослідити його зміст.

Суд також не погоджується з викладеним в заяві про перегляд заочного рішення суду, твердженням відповідача, що він разом з дитиною починаючи з 24 лютого 2022 року проживає в іншій країні, за для безпеки сина, та всього декілька разів приїздив до України. На підставі відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. № 91-46869/18/23 від 28 вересня 2023 року, що подана Позивачем щодо перетинання державного кордону дитиною ОСОБА_5 , судом встановлено починаючи з 24 лютого 2022 року, дитина перетинала державний кордон 6 разів у тому числі у супроводі батька, проте більшість часу починаючи з 2022 року дитина проводила на території України, що спростовує доводи Відповідача, що він лише декілька разів разом з сином приїздив до України за адресою: АДРЕСА_2 .

При розгляді справи № 369/8419/22 суд вживав усіх можливих заходів для повідомлення Відповідача про розгляд справи, окрім надсилання повісток на адресу місця проживання, суд здійснював виклик Відповідача через публікацію оголошень на веб-порталі судової влади України на підставі ч. 10 ст. 187 ЦПК України, відповідно до оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме від 27 вересня 2023 року.

Суд бере до уваги, що сторона Відповідача вочевидь була обізнана з перебуванням справи на розгляді суду, що підтверджується роздруківками листуванням ОСОБА_2 (Позивача) з офіційної електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 (Відповідачем) через його офіційну електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2 (яка вказана у заяві про перегляд заочного рішення суду) від 14 серпня 2023 року, 07 вересня 2023 року, 19 вересня 2023 року, 23 жовтня 2023 року в яких чітко вказано, що Відповідач обізнаний про судовий процес, які подані Позивачем разом із запереченням на заяву про перегляд заочного рішення.

Суд не погоджується з твердженнями сторони відповідача про те, що при ухваленні заочного рішення ним не було враховано вимоги п. 1-3 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, адже сторона відповідача вочевидь була обізнана з перебуванням справи на розгляді суду із самого початку її розгляду, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнав за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, вбачаючи відсутність поважних причин їх нез`явлення.

У цьому зв`язку суд також враховує, що у даному випадку, відповідно до положень ЦПК України, сторона відповідача була не позбавлена права: надіслати на адресу суду поштовим зв`язком відзив та докази, які є необхідними для розгляду справи.

Крім цього, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).

Виходячи із положень ст. ст. 58, 60 ЦПК України, а також враховуючи принципи змагальності, диспозитивності, розумності строку розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), відповідач, з метою дотримання завдань цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, не був позбавлений можливості взяти участь у розгляді справи особисто, сторона відповідача могла взяти участь в режимі відеоконференції, в тому числі й використовуючи власні засоби, перешкод для подачі відзиву та доказів в обґрунтування своєї позиції, в тому числі й шляхом їх надсилання до суду в електронній формі, не вбачається.

Суд зазначає, що відповідач, очевидним обов`язком якого є цікавитися розглядом своєї справи у суді, у випадку виникнення певних перепон щодо представлення його інтересів, не був позбавлений можливості звернутися за юридичною допомогою та залучити представника.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, наведеною в параграфі 33 рішення у справі Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands, заява №14448/88), параграфі 38 рішення у справі Анкерль проти Швейцарії (Ankerl v. Switzerland, заява № 17748/91), принцип рівності сторін у процесі у розумінні справедливого балансу між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Як наведено в параграфі 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України (заява №7460/03), принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом (див., серед інших рішень та mutatis mutandis, Кресс проти Франції (Kress v. France, заява № 39594/98, п. 72); Кайя проти Австрії (Kaya v. Austria, заява № 54698/00, п. 28).

Згідно з параграфом 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі Христов проти України (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу Брумареску проти Румунії (Brumarescu v. Romania, заява №28342/95, п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia, заява №52854/99, п. 52).

Враховуючи вищевикладене, у даному випадку доводи про поважність причин неявки сторони відповідача в судові засідання не можуть бути розцінені судом в якості достатньої підстави для скасування судового рішення.

Крім цього, з`ясування причин неявки само по собі не може бути підставою для скасування заочного рішення.

Для цього відповідач має зазначити докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин, в силу ч. 1 ст. 288 ЦПК України, повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

У рішенні від 30 жовтня 2023 року суд, зокрема, зазначив, 17 липня 2019 року, ОСОБА_2 перебувала за адресою: АДРЕСА_2 з метою побачитися зі своєю дитиною, ОСОБА_5 . О 10:43 17 липня 2019 року, згідно відповіді Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55 щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» та відеозапису (02:57) за адресою: АДРЕСА_2 , на ОСОБА_2 здійснено наїзд на автомобілі марки «BMW» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55 щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» та довідки № 5693 Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради» ОСОБА_2 було доставлено до лікарняного закладу Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району (Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Соборності (40 років Жовтня), буд. 51 з діагнозом: забій м`ягких тканин правого стегна, пошкодження зв`язок лівого гомілкового-ступного суглоба.

Згідно Витягу з медичної карти амбулаторного хворого 1-шої поліклініки Шевченківського РЗО Міністерства здоров`я України від 12 жовтня 2019 року у ОСОБА_2 внаслідок наїзду на ногу (ДТП) 17 липня 2019 року було пошкодження зв`язок лівої стопи, перелом човноподібної кістки лівої стопи.

18 липня 2019 року відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відкрито кримінальне провадження № 0003367 за ч. 1 ст. 125 КК України. У межах кримінального провадження № 0003367 проведено допит потерпілої та судово-медичну експертизу. Відповідно до Висновку експерта № 110/Д від 31 липня 2020 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, що проведена на підставі Постанови слідчого СВ Чайківського ВП К-Святошинського відділу поліції головного управління Національної поліції в Київській області, встановлено, що у ОСОБА_2 мався перелом човноподібної кістки лівої стопи, дане ушкодження відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для зрощення перелому необхідний термін більше 21 дня.

Водночас, як станом на день подачі заяви про перегляд заочного рішення, так і на момент її розгляду в суді, на спростування мотивів, викладених у рішенні суду, заявник до поданої заяви не надав суду жодного доказу по суті справи. Тобто, фактично відповідач при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надав доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при винесенні заочного рішення та спростування факту заявданння позивачу тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Суд вважає, що пояснення та докази, на які посилається відповідач у своїй заяві, фактично зводяться лише до його правової позиції щодо предмету спору та фактичної переоцінки доказів та обставин, які судом оцінені і встановлені при ухвалені рішення, та жодним чином не спростовують факт вчинення перешкод Позивачу у спілкуванні з сином, тобто заявник фактично не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи і відповідно застосованими нормами чинного законодавства України.

За таких обставин, посилання відповідача не можна визнати доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а вони можуть бути підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування заочного рішення, тому заяву необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259-261, 284, 287, 288, 353-355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року у справі № 369/8419/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Андрій ВОЛЧКО