Справа № 504/560/21
Провадження № 2/504/305/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря Завади Ю.А., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав, позовну заяву ОСОБА_1 Директора ТОВ «Консалт Солюшенс» код за , юр. адреса: 65048; м. Одеса, вул. Пушкінська, 36 офіс 308, до ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Ольга Вікторівна, ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_4 про визнання договору купівлі- продажу земельної ділянки від 07.08.2020 року недійсним, скасування запису про право власності № 37674044 від 07.08.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, яким просив визнати недійсним договір купівлі- продажу від 07.08.2020 року земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:001:1231, який укладений між ОСОБА_2 та Пєтковою Тхі Ха, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 8619, скасувати запис про право власності № 37674044 від 07.08.2020 року.

Мотивуючи свій позов заявник вказував, що 23.09.2019 року державним реєстратором Виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області було припинено обтяження, а саме іпотеку за записом №5862449 та заборону відчуження нерухомого майна за записом №5862366 на підставі повідомлення про виконання кредитних зобов`язань №111-02/340 від 07.08.2019 року.

27.05.2020 року ОСОБА_4 отримала довідку №35.20, якою встановлено факт знесення недобудованої нерухомості, яка була розташована на іпотечній земельній ділянці.

В подальшому, 04.06.2020 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, за яким продала земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:001:1231, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, новий власник ОСОБА_2 , продала вказану земельну ділянку ОСОБА_3 , згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.08.2020 року.

Таким чином, позивач вважає, що оскаржуваний договір має ознаки фраудаторного правочину, а отже і фіктивності, адже справжнім наміром укладення правочину було не відчуження майна, а створення перешкод кредитору в задоволенні своїх вимог, як кредитора за рахунок майна переданого в іпотеку.

У своїй позовній заяві позивач просив визнати договір купівлі-продажу від 07.08.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним та скасувати запис про право власності №37674044 від 07.08.2020 року.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.02.2021 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі ПАТ «Надра» та ОСОБА_4 .

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у свою відсутність.

Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «КБ Надра» з ринку надіслав до суду лист від 04.06.2021 року № 089-60-658/21 яким виклав свою позицію з приводу позовних вимог, і просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_5 за адресами проживання відсутні.

Третя особа- ОСОБА_4 за адресою проживання відсутня.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що 18.10.2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 05/10/2007/840-К/911.

В забезпечення виконання даного кредитного договору 18.10.2007 року укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_4 передала у іпотеку незавершену будівництвом будівлю житлового будинку готовністю 65%, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка належить іпотекодавцю на праві власності, а також саму земельну ділянку кадастровий номер :02:001:1231, яка розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

04.11.2014 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18.10.2007 року в рахунок погашення заборгованості у розмірі 293450,30 доларів США, що еквівалентно 2766326,63 грн.

23.09.2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області припинено обтяження, а саме іпотеку на підставі іпотечного договору від 18.10.2008 року, за записом №5862449 та заборону на відчуження іпотечного майна за записом № 5862366, при цьому підставою для вилучення даних записів державним реєстратором стало повідомлення про виконання кредитних зобов`язань № 111-02/340 від 07.08.2019 року.

З вказаного повідомлення вбачається, що кредитор просить провести реєстрацію припинення іпотеки та заборони на об`єкт незавершеного будівництва та земельної ділянки (кадастровий номер :02:001:1231) за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з повним виконанням кредитних зобов`язань, забезпечених іпотечним договором № 586 від 18.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Орзіх Ю.Г., укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра».

Вказане повідомлення підписано начальником Управління претензійно-позовної роботи Юридичного департаменту ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_6 .

27.05.2020 року ОСОБА_4 звернулась до ТОВ «Консалт Плюс Інжиніринг» з метою проведення технічної інвентаризації об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі технічної інвентаризації від 27.05.2020 року ТОВ «Консалт Плюс Інжиніринг» видано довідку № 35.20 про фізичне знищення незавершеної будівництвом будівлю житлового будинку готовністю 65%, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

04.06.2020 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі- продажу, за яким продала земельну ділянку :02:001:1231, яка розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

07.08.2020 року ОСОБА_2 продала Пєтковій Тхі Ха за договором купівлі- продажу земельну ділянку :02:001:1231, яка розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно вказаного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Ольгою Вікторівною в державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про право власності Пєткової Тхі Ха в записі №37674044.

27.03.2020 року було проведено електронний аукціон № UA-EA-2020-03-05-000053-b за лотом № GL3N216954 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги за 187 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою та беззаставним кредитним договором. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс» , що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-05-000053-b.

24.04.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір №GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги.

За змістом пункту 1 даного договору банк відступив Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

За змістом пункту 61 Додатку № 1 до Договору № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги від 24.04.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), за кредитним договором №05/10/2007/840-К/911 від 18.10.2007, договором поруки №05/10/2007/840-П/911 від 18.10.2007, договором іпотеки №34 від 18.10.2007 посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Орзіх Ю.Г.

Судом також встановлено, що у державному реєстрі іпотек відсутні відомості про обтяження земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:1231, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що 07.08.2019 року № 111-08/340 ПАТ КБ «Надра» підроблено, ніколи не видавалось банком, на теперішній час існує непогашена заборгованість за кредитним договором, і підстав для припинення іпотеки не має.

Судом було досліджено Лист Національного банку України від 30.12.2020 року з якого вбачається, що у справі ПАТ «КБ «Надра» «Листування з нотаріусами та державними реєстраторами з питань припинення обтяжень нерухомого майна по іпотеці 25.02.2019-09.08.2019», переданій на зберігання Національному Банку України, відсутнє повідомлення про зняття заборони відчуження з предмету іпотеки земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:1231 та вих. №111-08/340 від 07.08.2019 року.

Крім того, листом було повідомлено, що особи, які зазначені в повідомленні №111-08/340 від 07.08.2019 року як виконавець та підписант документу, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповідно, станом на 07.08.2019 року у трудових відносинах з ПАТ «КБ «Надра» не перебували.

Судом встановлено, що рішення Комінтернівського районного суду Одеської області 04.11.2014 року № 504/1135/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за кредитним договором №05/10/2007/840-К/911 від 18.10.2007 року залишається не виконаним ОСОБА_4 .

Крім того, відповідно до п. 61 Додатку № 1 до Договору GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги вбачається, що станом на момент відступлення прав вимоги у ОСОБА_4 наявна заборгованість за кредитним договором №05/10/2007/840-К/911 від 18.10.2007 року в розмірі 139 426,68 дол. США заборгованості по тілу, 114 782,68 дол. США заборгованості по відсоткам, 10 225,14 дол. США заборгованість по комісіям.

Таким чином, зобов`язання ОСОБА_4 перед кредитором за кредитним договором №05/10/2007/840-К/911 від 18.10.2007 року не є припиненими.

Тому, у попереднього кредитора ПАТ КБ «НАДРА» не було підстав видавати повідомлення №111-08/340 від 07.08.2019 року яке стало підставою для скасування записів про іпотеку та заборону.

Окрім того, ПАТ КБ «Надра» не вчиняло в подальшому жодних дій для відновлення записів про іпотеку та обтяження речового права за договорами іпотеки.

В своїй постанові від 29 січня 2021 року у справі N 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Відповідно до частини першої статті 23 Закону № 898-IV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Зазначену норму слід застосовувати разом з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).

Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19).

При вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Згідно з абзацом третім статті 1 Закону № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишається чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна.

Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

При вирішенні спору щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

У справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за правочином за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження.

Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

З урахуванням наведеного суд вважає, що у справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки, на користь якого відчужено предмет іпотеки.

Тобто, у випадку, якщо особа вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту для такої особи було б звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна, і після набрання законної сили рішенням суду, у разі задоволення такого позову, до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

При цьому запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.

Враховуючи обставини справи, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та виходить із того, що його право, як іпотекодержателя порушене, належним способом захисту є звернення до суду з позовом про визнання права іпотекодержателя.

Суд звертає увагу на те, що у разі визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна та внесення відповідного запису до Державного реєстру іпотек, іпотекодержатель відповідно до положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» набуває право пред`являти вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки до особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки та яка набула статусу іпотекодавця.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем обрано неефективний (неналежний) спосіб захисту порушеного права, а отже, відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах міститься у пунктах 7.22, 9.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження № 12-44гс20),у постановах Верховного Суду від 19жовтня 2022року у справі №369/247/20 (провадження № 61-8229св22), від 08 червня 2022 року у справі №501/528/18 (провадження №61-12888св21), від 21 вересня 2022року у справі №753/18628/19 (провадження № 61-3423св22), від 18 січня 2023 року у справі № 686/11864/20 (провадження №3037св22), від 19 червня 2023 року у справі № 686/10276/20 (провадження № 61-4117ск23).

В разі якщо суд відмовляє в позові у зв`язку з обранням позивачем неефективного та неналежного способу захисту порушеного права, то в такому випадку суд не може давати оцінку підставності позовних вимог, їх доведеності та відповідно давати оцінку доказам, наданим позивачем, щодо допустимості, достатності та належності цих доказів.

Таким чином у задоволенні позову слід відмовити.

Питання судового збору у позові не порушувалось.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 16, 203, 215, 237,238 ЦК України ст.ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 Директора ТОВ «Консалт Солюшенс» код за ,- залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.К. Барвенко