Провадження № 22-ц/4808/79/24
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Девляшевського В. А.,

Максюти І. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2023 року, в складі судді Домбровська Г. В., ухвалене в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (надалі ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») звернулося до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що 10 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено кредитний договір № 1074-3885, який підписано ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на її номер мобільного телефону. У подальшому виконуючи умови договору, позивач перерахував кредитні кошти відповідачці у розмірі, який зазначений у витязі з реєстру банків та довідці про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи.

Всупереч умовам договору та вимог законодавства відповідачка не виконала своїх зобов`язань та допустила заборгованість.

Посилаючись на вказані обставини ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просило задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2023 року позов ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором в розмірі 57 235 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 8 100 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 49 135 грн.

Також із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» стягнуто судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що даний кредитний договір порушує права та свободи апелянтки, адже при укладені кредитного договору ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не ознайомлювало її з умовами кредитування та ризиками такого кредитування. Відсутнє будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення апелянта з такою інформацією. Тому, здійснюючи оформлення кредиту через мережу Інтернет за 15 хвилин, ОСОБА_1 не мала можливості об`єктивно оцінити, осмислити умови кредитування, виявити недоліки та оцінити всі можливі ризики та збитки.

У зв`язку з тим, що сторони не узгодили всі істотні умови кредитного договору, а саме: суму кредиту та нарахування процентів, ОСОБА_1 вважає, що має місце застосування наслідків нікчемності правочину в частині нарахування відсотків.

Окрім того, встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 49 135 грн., є несправедливим у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку НБУ та становить більше ніж 15% простроченого платежу.

Також зазначає, що відповідно до умов договору з дати зарахування коштів на банківський рахунок кредитодавця, у сумі достатній для погашення боргу, кредит вважається погашеним повністю, а зобов`язання позичальника за договором припиняються. З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 , сплатила на користь позивача 12 996,63 грн., тобто більше ніж отримала від позивача, а тому вважає, що кредит повернутий в повному обсязі та з переплатою.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» посилається на те, що рішення суду про задоволення позову, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 12 вересня 2023 року без змін.

01 лютого 2024 року, ОСОБА_1 , керуючись своїм правом, визначеним статтею 179 ЦПК України подала відповідь на відзив, в якому виклала свої аргументи незгоди з відзивом позивача.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Суд першої інстанції встановив, 10 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» укладено договірпро відкриття кредитної лінії № 1074-3885у формі електронного документу, який було підписано з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) А434 (а.с. 13-23).

Відповідно до підп. 2.1, 2.2 п. 2 цього договору кредитодавець відкриває для позичальника не відновлювальну кредитну лінію на наступних умовах, визначених цим договором. Кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 2.3 сума кредиту становить 8 100 грн.

Згідно з п. 4.8 строк користування кредитом становить 300 календарних днів з дня надання кредиту. Датою повернення кредиту є 06 червня 2023 року.

Базовий період складає 14 календарних днів (п. 4.4 договору)

Пунктом 4.6 договору визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом: щоденно починаючи з першого дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту в наступних розмірах: стандартна процентна ставка 3,00% за кожен день прострочення кредитом (застосовується протягом усього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою). Пільгова процентна ставка 2,50% протягом першого базового періоду, право користування кредитом за такою ставкою згідно умов, визначених п. 4.6 цього договору. Знижена процентна ставка 2,50%, право користування кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених п. 4.6 цього договору.

Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику становить 300 календарних днів (до 06 червня 2023 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику. Строк договору є рівним строку кредитування (п. 4.8 договору).

Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 1 139 965%. Орієнтовна загальна вартість кредиту 81 000 грн. та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом 72 900 грн (п. 4.9-4.10 договору).

З довідки про перерахування суми кредиту вбачається, що відповідачці було надано грошові кошти у розмірі 8 100 грн (а.с. 35).

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачці кредит, відповідно до умов кредитного договору.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 13 червня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 57 235 грн, з яких 8 100 грн. заборгованість за тілом кредиту та 49 135 грн. прострочені проценти за користування кредитом (а.с. 36-41).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами укладений кредитний договір, відповідачка отримала кредитні кошти, проте свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, тому наявна заборгованість за кредитним договором 57 235 грн., з яких 8 100 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 49 135 грн. - проценти за користування кредитом, підлягає стягненню з відповідачки.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.

Договір про відкриття кредитної лінії № 1074-3885 від 10 серпня 2022 року підписано відповідачкою електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «А434» відповідно до ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 11-20).

За змістом ч. 13 ст. 11 вищевказаного Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, наведене свідчить, що відповідачка ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Так, за умовами укладеного сторонами договору кредитної лінії від 10 серпня 2022 року ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») надало ОСОБА_1 кредит в сумі 8 100 грн., а остання зобов`язувалася повернути гроші у повному обсязі протягом 300 днів до 06 червня 2023 року.

За довідкою про перерахування суми кредиту підтверджено перерахування кредитором позичальнику 8 100 грн. кредитних коштів за договором (а.с. 35).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 4.6. вищевказаного кредитного Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту щоденно, починаючи з дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступними сиавками: стандартна процентна ставка 3,00 % за кожен день користування кредитом (застосовується протягом усього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою ставкою). Пільгова процентна ставка 2,50%, за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, право користування кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених п. 4.6 цього договору. Знижена процентна ставка 2,50%, право користування кредитом за такою ставкою згідно умов, визначених п. 4.6 цього договору).

За пунктом 4.8 вищевказаного кредитного Договору, строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, складає 300 днів (до 06 червня 2023 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику, строк договору є рівним строку кредитування.

Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідачка у межах строку кредитування за користування кредитними коштами.

При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості кредитодавцем за період з 10 по 23 серпня 2022 року, з 13 по 26 вересня 2022 року, з 22 жовтня по 04 листопада 2022 року нараховано відсотки за зниженою процентною ставкою 2,5% в день, в інші періоди за стандартною процентною ставкою 3% в день (а.с. 36-41).

Згідно розрахунку боргу відповідачка сплачувала кредит не регулярно та не в повному розмірі.

Не надано відповідачкою й доказів того, що надані довідки про перерахування суми кредиту та довідки про укладений договір є не належними, оскільки до суду не надано доказів, які б спростовували цю заборгованість за кредитним договором.

При цьому відповідачкою не було ініційовано питання про витребування додаткових доказів під час подачі відзиву на позовну заяву, а суду відсутні підстави до визнання наданих стороною позивача доказів такими, що викликають сумніви у їх достовірності.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що кошти не було перераховано відповідачці.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу несправедливого на надмірно завищеного розміру процентів за кредитним договором, то апеляційний суд виходить з наступного.

Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Апеляційний суд відхиляє посилання відповідачки на порушення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що існують підстави для визнання недійсними положень кредитного договору в частині визначення розміру процентів.

Однак, при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачка не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог, вирішення цього питання в межах даної справи є неможливим.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2023 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

І. О. Максюта