УХВАЛА

03 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 556/423/23

провадження № 61-3909ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Волощуком Петром Степановичем, на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 червня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні спільною межовою спорудою,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні спільною межовою спорудою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0421, площею 0,0894 га, для ведення садівництва, розташованої на території Старорафалівської сільської ради Вараського району Рівненської області. Вказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_3 з кадастровим номером :04:001:0423. При цьому на межі цих земельних ділянок розташований спільний будинок та колодязь, які перебували у спільному користуванні між сусідами до набуття відповідачем права власності на її земельну ділянку. Вода з колодязя є єдиним джерелом постачання води для обслуговування земельної ділянки та використовувалась і для споживання. Однак згодом відповідач та її чоловік почали створювати перешкоди позивачу в користуванні спільним колодязем. Так, між земельними ділянками сусіди встановили паркан з шиферу, чим перекрили доступ до колодязя. Хоча за попередньою домовленістю з відповідачем та її чоловіком вони не повинні були позбавляти позивача можливості користування майном, яке перебувала на межі двох земельних ділянок сторін. Дії позивача щодо досудового вирішення спору також були безуспішними.

ОСОБА_2 просила зобов`язати відповідача усунути позивачу перешкоди в користуванні колодязем, що знаходиться на спільній межі земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0421 та земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0423, шляхом демонтажу частини паркану, який розташований над цим колодязем та забезпечення безперешкодного доступу до води в колодязі й належного його використання (з можливістю встановлення над колодязем спільної кришки з ручкою, яка обертає механізм, необхідний для зручного черпання води).

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 червня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні колодязем, що знаходиться на спільній межі земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:0421 та земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:0423 шляхом демонтажу частини паркану, який розташований над цим колодязем та забезпечення безперешкодного доступу до води в колодязі й належного його використання (з можливістю встановлення над колодязем спільної кришки з ручкою, яка обертає механізм, необхідний для зручного черпання води).

Постановою Рівненського апеляційного суду від 23 січня 2024 року рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 червня 2023 року залишено без змін.

15 березня 2024 року адвокат Волощук П. С. в інтересах ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав касаційну скаргу.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі № 10- р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про усунення перешкод в користуванні спільною межовою спорудою.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Справа № 556/423/23 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені судові рішення прийняті у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Волощуком Петром Степановичем, на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 червня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі № 556/423/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат