ПОСТАНОВА

Іменем України

29 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 389/3112/23

провадження № 22-ц/4809/346/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Голованя А.М., Письменного О.А.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на заочне рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2023 року, у складі ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування позовних вимоги позивач посилався на те, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 16.06.2022. Шлюб зареєстрований Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

За час спільного проживання, ще до реєстрації шлюбу, в них народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказував, що подружні відносини між сторонами припинені, спільно вони не проживають.

Вважає, що збереження їхньої з відповідачем сім`ї неможливе та буде суперечити його інтересам та інтересам дітей, шлюб між ним та відповідачем існує формально, а тому підлягає розірванню.

Вказував, що вони намагалися налагодити сімейне життя, але не вдалося, примирення сторони не бажають.

Позивач також вказав, що він, як батько дітей, усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне встановити факт самостійного виховання та догляду за неповнолітнім сином ОСОБА_5 , який проживає разом батьком.

Зазначав, що старший син навчається у вищому навчальному закладі та проживає в гуртожитку.

Позивач постійно слідкує за станом здоров`я своїх дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у нього з синами встановлений міцний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Мати з молодшим сином ніякі відносини не підтримує, участі у вихованні та житті дитини не приймає, будь-якої матеріальної допомоги не надає.

Просив:

розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстрований Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №95;

встановити факт, що ОСОБА_2 самостійно виховує та здійснює догляд за неповнолітнім сином ОСОБА_5 .

Заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2023 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 16 червня 2022 року Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складно відповідний актовий запис №95 розірвано.

Встановлено факт того, що ОСОБА_2 , самостійно виховує та здійснює догляд за неповнолітнім сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1620 грн 40 коп.

Військова частина НОМЕР_1 , як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, оскаржила в апеляційному порядку зазначене судове рішення, в частині встановлення факту того, що ОСОБА_2 , самостійно виховує та здійснює догляд за неповнолітнім сином.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_2 на день звернення із даною позовною заявою був мобілізований до лав ЗСУ та згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10 листопада 2022 року № 308 зарахований до списків та призначений на посаду номеру обслуги зенітного кулеметного відділення зенітного ракетного-артилерійського взводу цієї ж частини. На даний час ОСОБА_2 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Форми 5 військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2023 №4658.

23 листопада 2023 року вх.№ 13493 солдат ОСОБА_2 подав рапорт про звільнення його з військової служби через сімейні обставини, а саме у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років та на підставі рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2023 року.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що позивач отримав формальну підставу для звільнення його з військової служби, а саме самостійне виховання неповнолітньої дитини.

Посилається на те, що ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітнім сином, а суд першої інстанції у свою чергу визнав встановленими обставини справи.

Скаржник, наголошує на тому, що даний позов, в частині догляду за неповнолітнім сином, носить формальний характер.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає, що рішення в оскаржуваній частині, не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів

з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Суд першої інстанції встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2022 року Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складено відповідний актовий запис № 95.

Подружні відносини між сторонами фактично припинені, а тому шлюб рішенням суду розірвано.

В цій частині рішення суду не оскаржується.

Встановлено, що до реєстрації шлюбу у сторін народилися ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 15,16).

Звернувшись із даним позовом позивач посилався на те, що син ОСОБА_5 проживає разом з ним.

Вказував, що піклування про стан здоров?я, розвиток та виховання, а також забезпечення соціально - побутовими умовами сина лежить на ньому.

Зазначає, що мати дитини (відповідачка) не піклується про сина, участі у його житті не приймає та перебуває за межами України.

За змістом статей 293, 315 ЦПК України суд може установити будь-який факт, що має юридичне значення для фізичної особи, від якого залежить подальший розвиток цивільних правовідносин, у яких така особа є учасником. Натомість особливістю справ окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, є та обставина, що суд може визнати існування лише тих певних фактичних обставин дійсності, які породжують настання наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення суб`єктивних цивільних прав, юридичних обов`язків, а також цивільних правовідносин в цілому, тобто юридичні факти можуть бути встановлені судом лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Як визначено частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Встановлено, що на день звернення із даним позовом до суду та розгляду справи, ОСОБА_6 виповнилося 10 років.

Підставою для встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, обсяг прав матері дитини обмежується або припиняється.

Колегія суддів вважає, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

У вихованні та утриманні дитини мають брати участь як мати так і батько.

Проживання одного з батьків окремо від дитини не свідчить про те, що мати самоусунулась від виховання та утримання дитини, а визначення місця проживання дитини з батьком не звільняє матір від її обов`язку виховувати та утримувати дитину.

За не виконання, чи неналежне виконання обов?язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягненні до відповідальності.

Згідно ст. 12 Закону України « Про охорону дитинства»батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Заявником не надано доказів того, що в питанні виховання чи утримання неповнолітнього сина мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з виховання дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Сімейним кодексом України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України).

Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Отже, відсутні підстави для встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем сина ОСОБА_7 .

Крім того, системний аналіз положень СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» свідчить, що передбачене абзацом 12 підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час дії воєнного стану, у зв`язку з самостійним виховуванням дитини (дітей) віком до 18 років - стосується військовозобов`язаних, які є одинокими батьками (одинока матір/одинокий батько), оскільки застосування такого заходу покликане з метою недопущення залишення без батьківського нагляду (опіки та піклування) неповнолітніх дітей. А тому до категорії чоловіків, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років відносяться чоловіки, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують дитину, яка позбавлена можливості материнського виховання. Це стосується випадків, коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_1 з 10.11.2022 по теперішній час (а.с. 131).

Встановлено, що ОСОБА_3 не позбавлена батьківських прав відносно сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також відсутні інші докази, що відповідачка не здатна їх виконувати в силу об?єктивних обставин.

Суд першої інстанції не дослідив вказаних обставин справи.

Крім того, суд першої інстанції не притягнув до участі у даній справі орган опіки та піклування, для надання висновку про доцільне місце проживання дитини.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, а тому рішення суду в частині встановлення факту , що ОСОБА_2 , самостійно виховує та здійснює догляд за неповнолітнім сином - ОСОБА_8 .

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь скаржника.

Керуючись ст. ст.257, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2023 року в частині встановлення факту, що має юридичне значення - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 805,20 грн .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді А.М. Головань

О.А. Письменний