Справа № 375/1295/23
Провадження№ 2/375/87/24
УХВАЛА

28 березня 2024 року смт Рокитне

Рокитнянській районний суд Київської області в складі: головуючого судді Штифорук О.В., при секретарі Юрченко Л.В., за участю представника позивача адвоката Сорокіної І.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в смт. Рокитне за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Рокитнянського районного суду Київської області перебуває вищевказана справа.

В підготовче судове засідання сторони надали спільну заяву про затвердження мирової угоди від 20.11.2023 р. у межах розгляду даної справи.

Представник заявника адвокат Сорокіна І.В. у підготовчому судовому засіданні просила затвердити мирову угоду.

Відповідач у піжготовчому судовому засіданні просив затвердити мирову угоду.

Згідно наданої до суду мирової угоди від 20.11.2023 року, сторони прийшли до висновку про можливість закінчення розгляду даного спору миром та укладенням між ними мирової угоди на умовах, що: відповідач визнає заборгованість перед позивачем в сумі позовних вимог, а саме: 148 200 (сто сорок вісім тисяч двісті) дол.США За позивачем визнається право власності на майно, яке належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договорів купівлі-продажу №№ 608, 613 від 08.02.2008 р., а саме: земельні ділянки кадастровий номер :01:014:0105 площею 0,1000 га, та :01:014:0106 площею 0,4823 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач відмовляється від позовних вимог до відповідача у сумі 148 200 дол.США.

Відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Виходячи зі змісту ст. 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами. Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є вимога позивача до відповідача про стягнення грошових коштів за договором позики від 23.02.2022р. в сумі 60 000 дол.США, про що зазначено у позовній заяві.

Натомість предметом мирової угоди є визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на земельні ділянки кадастрові номера :01:014:0105 площею 0,1000 га, та :01:014:0106 площею 0,4823 га, в рахунок відмови позивача про стягнення грошових коштів з відповідачки в сумі 60 000 дол.США.

Зі змісту мирової угоди вбачається, що її предметом є передача нерухомого майна, а саме земельних ділянок у власність позивача. Фактично предмет мирової угоди не стосується предмета позову, сторони фактично просять суд узаконити перехід права власності на майно від однієї особи до іншої всупереч встановленому законом порядку оформлення відчуження майна. При цьому слід зазначити, що сторонами суду не надано жодних правовстановлюючих документів на нерухоме майно, на підтвердження факту його належності відповідачу, та відсутності на нього прав інших осіб.

Отже, дана мирова угода укладена не в рамках реалізації права врегулювання спору, а відносно інших правовідносин, які не є предметом спору у даному судовому провадженні.

Сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчиняється за загальними правилами цивільного законодавства. Тому умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, так як за умовою мирової угоди, суд має визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, що в свою чергу не відповідає вимогам Цивільного кодексу України.

Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до предмету спору.

Слід зазначити, що право власності на нерухоме майно, яке належить відповідачу, може бути набуте позивачем на підставі цивільно-правової угоди (договору), оформленої нотаріально, з послідуючою реєстрацією в органах державної реєстрації речових прав, і таке питання не потребує додаткового врегулювання судовим рішенням. Суд при здійсненні судочинства не може підміняти собою інші органи, зокрема органи, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють державну реєстрацію, а судові рішення не можуть підміняти посвідчення правочинів, зокрема, щодо переходу права власності на нерухоме майно.

Отже, зважаючи на положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону та не стосується предмета позову, суд дійшов висновку, що у затвердженні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити і продовжити судовий розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 207, 247, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні мирової угоди від 20.11.2023, укладеної між сторонами у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Продовжити підготовче провадження та призначити підготовче засідання на 18.04.2024 о 16:00 годині.

Копію ухвали направити до відома учасників справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складений та оголошений 01.04.2024 року.

Головуюча суддя О.В. Штифорук