ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2024 року

м. Харків

справа № 624/457/23

провадження № 22-ц/818/639/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Віри Юріївни на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2023 року, постановлене під головуванням судді Крапівки Т.В., -

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, в якому просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 992 400, 00 грн та судові витрати.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Тарасенко Віра Юріївна просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не була врахована ступінь вини власника джерела підвищеної небезпеки щодо забезпечення залізничної колії від нещасних випадків, не врахована чинна практика Верховного Суду з аналогічних питань. Вказує, що загиблий був її сином, після його смерті вона зазнає душевних та моральних страждань, на що судом першої інстанції не було надано належної оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Українська залізниця» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, рішення суду залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Віри Юріївни не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та її представником, належними та допустимими доказами не підтверджено наявність порушеного права та не спростовані доводи представника відповідача, щодо відсутності противоправних дій у машиніста локомотива ЧМЕ-3 № 7317 ОСОБА_2 .

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулося зіткнення між локомотивом ЧМЭ 3 № 7317 під керуванням машиніста ОСОБА_2 та мопедом «Верховина» без р.н. під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок чого ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.

Позивачка є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

З висновку судово-медичної експертизи № 12-17/229-КПт/18 від 05 листопада 2018 року зазначений характер травм померлого, який чітко свідчить про характер травм від наїзду електропотягу, та зазначений висновок, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок несумісної з життям травми з розтрощенням голови. Між отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та настанням смерті мається причинний зв`язок. На момент смерті ОСОБА_3 був тверезий, про що свідчать дані судово-токсикологічній експертизи - в крові трупа ОСОБА_3 етиловий та інші спирти не виявлені.

Згідно до постанови слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Харківській області від 29.12.2018 року про закриття кримінального провадження № 0001295 від 03 листопада 2018 року, під час досудового розслідування встановлено докази, які свідчать про відсутність в діянні машиніста ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України. В даній постанові зазначено, що дії потерпілого ОСОБА_3 не відповідали вимогам пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 2.6 Правил безпеки громадян. Запобігти даній залізнично-транспортній пригоді міг ОСОБА_3 , виконавши вимогу 2.3 Правил безпеки громадян. А в діях машиніста ОСОБА_4 не вбачається порушень Правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, які перебували б у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, та відповідно ознак складу злочину передбаченого ст. 276 КК України.

З допиту машиніста ОСОБА_2 вбачається, що приблизно о 08-00 ІНФОРМАЦІЯ_1 коли він керував технічно справним локомотивом ЧМЕ-3 № 7317 потяг № 4302 і рухався зі швидкістю 65 км/год по станції «Кегичівка» з боку м. Красноград в напрямку смт. Сахновщина, на вулиці було світло, погода була суха і рухаючись по 2-му головному шляху під`їжджаючи до пішохідного переходу зліва від нього по ходу його руху на 3-му шляху між пішохідним переходом стояли вантажні вагони, які перекривали йому огляд з лівого боку руху, та приблизно за 10-15 метрів раптово побачив, що від цих стоячих вагонів, попереду нього зліва на право по ходу його руху по пішохідному переходу через колії швидко рухався на мопеді «Верховина» хлопець без пасажирів і він відразу застосував екстрене гальмування при цьому подав гучний звуковий сигнал. Замість екстреного гальмування водій-хлопець відразу додав швидкості, він хотів проскочити перед локомотивом, але так як швидкість у потягу була приблизно 65 км/год, вага локомотива складала 123 тони і відстань з моменту, коли хлопець побачив машиніста і додав газу, щоб проскочити повз потягу, складала приблизно 2-3 метра, то машиніст нічого не міг зробити, бо локомотив навіть при екстреному гальмуванні рухався по інерції і відразу моментально не міг зупинитись. З моменту гальмування потяга до моменту зупинення відстань склала приблизно 450 метрів. Після зупинки локомотива машиніст по радіостанції відразу передав про те, що трапилося черговому станції «Кегичівка» для виклику карети швидкої допомоги. Помічник машиніста ОСОБА_5 , вийшов з локомотива і пішов на місце, де трапилась подія. Після приходу помічника в кабіну локомотива машиністу стало відомо, що хлопець помер на місці події і приблизно через 5-10 хвилин приїхала карета швидкої допомоги. Яка і констатувала смерть хлопця.

Аналогічні пояснення під час проведення досудового розслідування, які були дослідженні в судовому засіданні, були надані помічником машиніста ОСОБА_5 , що підтверджується копією протоколу допиту свідка від 15.11.2018 року.

Згідно акту службового розслідування аварії від 12 листопада 2018 року вбачається, що травмування ОСОБА_3 сталося через грубе порушення ним п.п. 2.1-2.3,2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» зі змінами та доповненнями, затверджених наказом МТУ від 22 листопада 2007 року №1059. Тепловоз ЧМЕ-3 №7317 знаходився в задовільному технічному стані. Станція розташована в прямій дільниці колії, на площадці. Вини працівників залізничного транспорту у випадку травмування ОСОБА_3 не вбачається.

З довідки Кегичівської селищної ради Харківської області за № 10-08/16 та № 10-08/17 від 25.05.2023 ОСОБА_3 станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та разом з ним зареєстровані: мати ОСОБА_1 , 1976 року народження та сестра ОСОБА_6 , 2005 року народження.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 08 год 00 хв в АДРЕСА_2 відбулося зіткнення між локомотивом ЧМЭ 3 №7317 під керуванням машиніста ОСОБА_2 з мопедом «Верховина» без р.н. під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок вказаної транспортної події, ОСОБА_3 загинув на місці. Електропоїзд ЧМЭ 3 № 7317, який належить АТ «Українська залізниця» є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів, щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі родича позивача на залізничному перегоні внаслідок збиття рухомим складом залізничного транспорту, що рухався. У зв`язку зі смертю свого сина внаслідок наїзду на нього рухомого складу, позивач зазнала сильних душевних та моральних страждань. Страждання полягали у порушенні її нормальної життєдіяльності, оскільки вона перебувала у близьких стосунках із сином, дуже його любила, а тому відчувала та відчуває сильний душевний біль від втрати близької їй людини. У позивача було порушено нормальний сон, їй часто сняться жахи. Позивач перебуває у стані постійного стресу. Враховуючи той факт, що втрата близької людини для позивача незворотною втратою, що спричиняла, спричиняє і буде спричиняти їй довготривалі сильні душевні страждання, тому їй спричинена суттєва моральна шкода, яка потребує відшкодуванню у грошовій формі.

Зважаючи на вище викладене, ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як зазначено у частині 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України, не вичерпний (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що: джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди.

Відповідно до п.1.10 ПДР України, затверджених постановою КМУ № 1360 від 10 жовтня 2001 року мопед є двоколісним транспортним засобом, що має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт, тобто є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, оскільки для переміщення особи, як учасника дорожнього руху приводиться в рух за допомогою встановленого на ньому двигуна або електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням мопеда, його характеристика як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Так, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами у справі, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участі електропотягу під керуванням машиніста ОСОБА_2 та мопеда «Верховина» під керуванням ОСОБА_3 ;

Дана пригода сталася внаслідок руху обох зазначених транспортних засобів, мопед використовувався для перевезення водія, а тому наявні підстави для кваліфікації діяльності, пов`язаної з використанням мопеда під керуванням ОСОБА_3 , як джерела підвищеної небезпеки.

За таких обставин, до даних правовідносин підлягають застосування положення ст.1188 ЦК України, а не положення ст. 1187 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що вини відповідача у спричиненні смерті ОСОБА_3 не встановлено, натомість доведено, що ДТП сталося внаслідок не дотримання ОСОБА_3 п.п. 2.1-2.3,2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України».

Позивач вказує, що відповідач не вжив достатніх заходів безпеки на залізничних коліях, тому також є винним у дорожньо-транспортній пригоді.

Такі доводи не є обґрунтованими, оскільки безпека дорожнього руху обумовлювалась перш за все дотриманням сторонами «Правил дорожнього руху», «Правил безпеки громадянин на залізничному транспорті України», «Правила технічної експлуатації залізниць України».

Порушень зазначених норм, які знаходились би у причинному зв`язку із смертю ОСОБА_3 , у діях відповідача не встановлено.

За встановлених обставин, з урахуванням приписів ст. 1168, п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 740/3561/21 (провадження № 61-10987св22), від 17.06.2020 року у справі № 439/1213/18 (провадження № 61-8734св19), від 05 червня 2019 року у справі № 520/11029/14-ц (провадження № 61-14658св19), від 05 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18 (провадження № 61-11853св19) колегією суддів не приймаються, оскільки такі позиції не є релевантними до обставин цієї справи, оскільки у наведених позивачем справах не йдеться про шкоду, завдану взаємодією джерел підвищеної небезпеки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тарасенко Віри Юріївни - залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 03.04.2024 року.