ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2024 року

м. Харків

справа № 646/4295/23

провадження №22-ц/818/1382/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року у складі судді Янцовської Т.М., -

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 при подачі позовної заяви надав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу відповідно до ст. 134 ЦПК України, просив суд вирішити питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу при постановленні судового рішення.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.01.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з відповідачки на користь позивачки заборгованість за договором позики № 1 від 27.06.2019 року в розмірі 848 391 грн, а також судові витрати у розмірі 6 787,14 грн.

У січня 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 84839 гривень, та надав суду опис наданих адвокатом послуг.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року відмовлено в прийнятті додаткового рішення у справі № 646/4295/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В апеляційна скарга представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу задовольнити повністю та стягнути з відповідачки на користь позивачки 84 839,00 грн. Вказує, що вартість послуг адвоката не є завищеним. Зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що позивачка у відповідності вимог ст.134 ЦПК України ще у позовній заяві заявила та надала до суду попередній (орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат, які вона вже понесла та які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи. Апелянтом надані всі необхідні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 ОСОБА_3 про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Надані представником позивачки договір від 11.08.2023 року та акт від 18.01.2024 року не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір не доведений документально.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 246 ЦПК України визначено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до зазначених вимог процесуального закону для відшкодування судових витрат заявник має дотриматися такого алгоритму та вчинити наступні процесуальні дії: 1) з першою заявою по суті справи зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат; 2) подати докази про витрати до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду; 3) якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015, "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009, "Двойних проти України" від 12.10.2006, "Меріт проти України" від 30.03.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014, ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зі змісту позову ОСОБА_1 вбачається, що вона заявила про понесенні нею витрати на професійну правничу допомогу та їх орієнтовний попередній розрахунок на день звернення до суду із позовом складав 40 000,00 грн, які позивачка просила стягнути на її користь з відповідача.

Матеріали справи свідчать, що судове рішення по суті справи ухвалено судом першої інстанції 16 січня 2024 року. Із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу представник позивача звернувся 31.01.2024 року, тобто з пропуском встановленого вимогами чинного законодавства п`ятиденного строку з дня ухвалення судового рішення на подання доказів розміру витрат, які сторона понесла у зв`язку з розглядом справи.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2024 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про поновлення строку для подачі доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу задоволено. Поновлено представнику ОСОБА_1 ОСОБА_3 строк на подачу доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у даній справі. Призначено справу до розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У даній справі встановлено, що в інтересах позивача діяв адвокат Костиря Геннадій Анатолійович згідно із укладеним договором про надання правової допомоги від 11.08.2023 року №б/н та на підставі ордеру від 12.08.2023 року: АХ № 1143959.

До заяви про ухвалення додаткового рішення, яка надіслана до суду 30 січня 2024 року (через підсистему «Електронний суд») разом із доказами про її направлення учасникам справи, представником позивача на підтвердження понесених судових витрат, було додано: договір про надання правової допомоги від 11.08.2023 року №б/н; акт виконаних робіт №1 від 18.01.2024 року до договору про надання правової допомоги від 11.08.2023 року №б/н (а.с.64-71).

Згідно договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 11.08.2023 року передбачено розрахунки між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме основна винагорода сплачується протягом 3 днів з моменту підписання акту виконаних робіт у розмірі 40000 гривень, а також 10 % від затвердженої рішенням суду суми, що становить 44839 гривень.

Відповідно до акта виконаних робіт №1 від 18.01.2024 року до договору про надання правової допомоги від 11.08.2023 року №б/н сторонами визначено, що вартість робіт складається з: моніторингу та аналізу судової практики в подібних спорах; складання документів захисту ( позовна заява, заява про забезпечення позову, підготовка до розгляду справи); представництво інтересів клієнта в Червонозаводському районному суді м. Харкова. Вартість виконаних робіт визначених в акті виконується відповідно до умов договору від 11.08.2023 року № б/н та разом становить 84 839 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення з тих підстав, що надані представником позивачки договір від 11.08.2023 року та акт від 18.01.2024 року не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір не доведений документально, порушив права позивача на відшкодування судових витрат. Представник позивачки зазначав про орієнтований розмір судових витрат при зверненні до суду першої інстанції із позовоною завою, яка складається із судового збору сплаченого при зверненні до суду із позовом та очікуваних витрат на правничу допомогу у розімірі 30 000 грн. Судом поновлено строк на звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення. Позивач надав на підтвердження витрат докази, однак всупереч вимогам закону суд першої інстанції не застосував до даних правовідносин висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, чим порушив норми процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення.

При цьому, беручи до уваги вимоги ст.270 ЦПК України, зі змісту якої вбачається, що додаткове судове рішення ухвалює той суд, що ухвалив рішення, апеляційний суд, вважає необґрунтованими вимоги представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 щодо ухвалення апеляційним судом у даній справі додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вимогами п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вищезазначених обставин, оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 386, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний тест постанови складено 03.04.2024 року.