Справа № 484/6774/23
Провадження № 2/484/218/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2024 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання Кузьменко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Миколаївської області, про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку за набувальною давністю, -

УСТАНОВИВ:

11 грудня 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області, про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

В обґрунтування вказаного позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Первомайську Миколаївської області помер батько позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане міським ЗАГС м. Первомайськ Миколаївської області, про що 06.07.1964 року було зроблено відповідний актовий запис № 180 .

ОСОБА_2 був одружений на ОСОБА_3 , що підтверджується листом № 666/23.18-32 від 20.07.2023 р., виданого Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області.

ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складалося з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищезазначений будинок успадкували донька померлого ОСОБА_4 та дружна померлого - ОСОБА_3 в рівних частинах, по 1/2 кожна, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 1-ою Первомайською державною нотаріальною конторою 24.05.1965р., зареєстроване в КП Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації 07.06.1965р. реєстр № 5800.

Після смерті ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_3 , стала опікуном позивачки підставі Рішення Виконавчого комітету Первомайської міської ради депутатів трудящих № 309 від 14.05.1965 p.

Після цього позивачка та її мачуха постійно проживали разом, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згодом, 23.04.1971р. позивачка вийшла заміж за ОСОБА_5 , та вже разом з чоловіком так і продовжували проживати з ОСОБА_3 за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане міським ЗАГС м. Первомайськ Миколаївської області, що 11.03.1995 року було зроблено відповідний актовий запис № 221.

Після смерті мачухи позивачка продовжувала до теперішнього часу проживати за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачка здійснювала оплату комунальних послуг за цей будинок, а після смерті ОСОБА_3 отримала свідоцтво про смерть та організовувала поховання.

Вищезазначене підтверджується Актом про факт проживання в житловому будинку, що підтверджується сусідами та головою квартального комітету.

У червні 2023 року позивачка звернулася до землевпорядної організації з питанням належного оформлення земельної ділянки, що розташована під вищезазначеним житловим будинком та біля нього, та їй стало відомо, що 1/2 частина вищезазначеного житлового будинку так і рахується досі за ОСОБА_3 .

Після чого Позивачка звернулася до нотаріуса стосовно питання прийняття спадщини на 1/2 частину будинку, але нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували родинні відносини ОСОБА_1 із спадкодавцем.

Таким чином, нотаріус не може прийняти від позивачки заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, оскільки дане питання щодо спадкування 1/2 частини вищезазначеного житлового будинку наразі можливо вирішити лиши в судовому порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивачка постійно проводить поточні та капітальні ремонти за власні кошти та утримує будинок в порядку. Облаштувала будинок новими дверима та вікнами - тобто продовжує відкрито, безперервно, добросовісно володіти нерухомим майном протягом більше ніж 10 років, сплачує комунальні послуги.

Відповідно до довідки квартального комітету позивачка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 1951 року по цей час.

Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог встановлених законом.

Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Згідно із ст. 344 ч. 4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

З огляду вищевикладене позивач звернулася до суду із даним позовом.

В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, вимоги підтримав.

Представник відповідача до суду надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що весь час проживання у спірному будинку позивачу було достовірно відомо про те, що частина його їй не належить та було відомо кому вона належить, а саме ОСОБА_3 .

У аналогічній справі Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року, справа № 552/1354/18, виклав наступну, обов`язкову для застосування судами, правову позицію.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном..

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

Отже, з огляду на вищевикладений висновок Верховного суду у аналогічній справі, суд вважає, що доводи позивача про те, що вона більше 10 років безперервно володіє житловим будинком, до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття ним права власності на нерухоме майно та не є підставою для набуття такого права.

На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІНПП: НОМЕР_3 ) до Первомайської міської ради Миколаївської області (місцезнаходження: вул. Грушевського, 3, м. Первомайськ, Миколаївська область, ), про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата складання повного тексту рішення - 04.04.2024 року.

Суддя: