Справа № 756/1711/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8441/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Чередника Сергія Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Шевчука А.В., у справі № 756/1711/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Зазначав, що 01 лютого 2016 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики грошових коштів в сумі 100 000 доларів США.На підтвердження укладення договору позики та отримання коштів ОСОБА_1 було власноруч видано розписку, відповідно до якої останній взяв на себе зобов`язання повернути запозичені коштине пізніше 01 лютого 2019 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконує своє зобов`язання за договором позики, ОСОБА_2 просив стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 100 000,00 доларів США та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 02 лютого 2019 року по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року задоволено позов ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01 лютого 2016 року у розмірі 100 000,00 доларів США та 3% річних з 02 лютого 2019 року по 09 січня 2024 року у сумі 14 810,76 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 405,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Чередник С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що під час укладення договору позики була присутня колишня дружина відповідача ОСОБА_3 , яка ймовірно могла підписати розписку про отримання коштів. Достеменно хто підписував розписку ОСОБА_1 не пам`ятає. В зв`язку з цим стороною відповідача було заявлено клопотання про необхідність проведення судової почеркознавчої експертизи, проте судом першої інстанції в задоволенні вказаного клопотання було безпідставно відмовлено. Наголошує на тому, що кошти за договором позики ОСОБА_1 брав спільно з колишньою дружиною для ведення сімейного бізнесу, а тому вони є об`єктом спільної сумісною власністю. Проте вказані обставини були проігноровані судом першої інстанції. Також зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення 3 % річних, оскільки відповідно до п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності визначеної ст. 625 ЦК України. Тобто нарахування 3 % річних в період з 24 лютого 2022 року по 09 січня 2024 року є незаконним. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, який закінчився 01 січня 2022 року.

В судовому засіданні адвокат Чередник С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Слободяник О.П., який діє в інтересах ОСОБА_2 , проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 100 000,00 доларів США і зобов`язався їх повернути не пізніше 01 лютого 2019 року. На підтвердження укладення договору ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 розписку від 01 лютого 2016 року (а.с. 18, 55).

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , стягнувши з ОСОБА_1 на користь позивача 100 000,00 доларів США заборгованості за договором позики від 01 лютого 2016 року та 3% річних з 02 лютого 2019 року по 09 січня 2024 року у сумі 14 810,76 доларів США.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача суми основного боргу за договором позики та трьох процентів річних.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною другою ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_4 надав суду боргову розписку ОСОБА_1 від 01 лютого 2016 року про отримання ним у позику коштів в сумі 100 000,00 доларів США.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження того, що він не підписував вказану розписку.

ОСОБА_1 не стверджував категорично, що не підписував вказану боргову розписку, а зазначав, що не пам`ятає чи дійсно текст та підпис на наданому позивачем документі належить йому та ним виконувався.

При цьому, доводи відповідача про те, що він не пам`ятає чи складав розписку, не спростовують факту отримання коштів від позивача, про що також не заперечувалось відповідачем в суді першої інстанції.

З огляду на недоведеність ОСОБА_1 факту відсутності боргу перед ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики від 01 лютого 2016 року у сумі 100 000,00 доларів США.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язань за договором позики, оскільки такі вимоги відповідають положенням ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції в частині визначення періоду, за який підлягають нарахуванню три проценти річних.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних за період з 02 лютого 2019 року по день ухвалення рішення, тобто по 09 січня 2024 року в сумі 14 810,00 доларів США.

Проте, відповідно до положень п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому відповідними Указами Президента України неодноразово продовжувався та діє до тепер.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для нарахування трьох процентів річних до 09 січня 2024 року.

Враховуючи введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який триває до тепер, нарахування трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики від 01 лютого 2016 року має здійснюватися з 02 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Відтак, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню сума трьох процентів річних за період з 02 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, яка виходячи із суми заборгованості, за розрахунками апеляційного суду становить 9 180,82 доларів США.

Враховуючи викладене, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 трьох процентів річних.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Чередника Сергія Володимировича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 трьох процентів річних змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три проценти річних за договором позики від 01 лютого 2016 року за період з 02 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 9 180,82 доларів США.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 05 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді