Справа № 630/1326/23
Провадження № 2/630/92/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Нерубацької А.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/1326/23 (провадження № 2/630/92/24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 серпня 2000 року Московським відділом РАГС міста Харкову, актовий запис № 702; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду; про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; та про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 вказав, що з 04 серпня 2000 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 . Але шлюбні відносини з дружиною припинились в грудні 2022 року, оскільки у них виявились різні погляди на життя, що призвело до погіршення взаємовідносин в сім`ї, взаємного відчуження та небажання проживати разом. Від тоді відповідач почала проживати окремо від нього і сина. Тому подальше збереження сім`ї не відповідає його інтересам, і примирятися він не бажає.

Позивач також вказував на ті обставини, що їх спільна з відповідачем дитина наразі проживають разом з ним та перебуває на його утриманні, оскільки відповідач припинила піклуватися про нього та не приймає участі в його вихованні. Син бажає проживати саме з батьком, що відповідає його інтересам. Тому він звернувся до суду, аби офіційно визначити місце проживання свого сина, якому лише він зможе надати належний догляд, турботу, виховання і освіту. На відміну від дружини, яка намагається побудувати нову сім`ю та улаштувати своє життя, він здатен забезпечити нормальний розвиток і умови проживання для свого сина. Більше того, відповідач ОСОБА_2 тривалий час проживає за кордоном, тому він вважає за необхідне заявити вимогу про позбавлення її батьківських прав.

Ухвалою від 18 грудня 2023 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву визнання позову та пред`явлених до неї вимог в повному обсязі та проведення розгляду справи за її відсутності.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав.

Ознайомившись із заявою відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі, оскільки подана нею особисто. Від так, визнання відповідачем позову не порушує її права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне.

Сторони перебувають у шлюбі з 04 серпня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 , виданим 04 серпня 2000 року Московським відділом РАГС міста Харкову, актовий запис № 702.

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданим 01 грудня 2011 року Московським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

На даний час сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, проживають за різними адресами та спільного господарства не ведуть. Відносини між сторонами припинились в грудні 2022 року та носять формальний характер через відсутність бажання перебувати у шлюбі. Примирятися вони не бажають, оскільки втратили почуття любові один до одного через різні погляди на сімейне життя і обов`язки, що призвело до взаємного відчуження. Намір сторін розірвати шлюб є остаточним та не суперечить їх інтересам.

За таких обставин суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Що ж до позовної вимоги про стягнення аліментів, то відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналізуючи наведені норми Сімейного кодексу України, слід дійти висновку, що визначальною у вирішенні питання про присудження аліментів є та обставина, з ким з батьків проживає дитина.

Наразі дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, та перебуває на його повному утриманні, що визнала відповідач у своїй заяві.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

На даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, а тому суд задовольняє позов в частині стягнення аліментів і стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище позивача, та платника аліментів, яка є працездатною людиною та не має на утриманні інших дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Дитина сторін у справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі проживає разом з батьком ОСОБА_1 , який є позивачем по даній справі, і бажає в подальшому проживати саме з батьком.

Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру від 13 грудня 2023 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Але згідно з актом ОСН № 57 м. Люботин від 18 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від позивача і дитини, але також має право заявити свою вимогу про визначення місця проживання дитини разом з нею. Натомість вона добровільно заявила суду про визнання вимоги позивача про визначення місця проживання дитини разом з батьком та визнала ті обставини, що дитина фактично проживає з батьком, який створив для неї необхідні умови.

Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, але попередньо суд повинен впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

З огляду на встановлені обставини того, що діти безперервно проживають з батьком, який створив для них належні побутові і житлові умови, суд дійшов висновку, що в цьому випадку позивачем буде забезпечено розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Відсутність з боку відповідача прагнення створити належні умови для проживання і виховання сина спонукала позивача ОСОБА_5 на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з ним, оскільки врегулювання такого питання впливає на вирішення соціальних і побутових потреб дитини, в тому числі і питань, пов`язаних з підтвердження громадянства і отримання паспорта громадянина України.

Згідно із довідкою КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня» у ОСОБА_1 як батька дитини, протипоказання до виконання обов`язків з виховання дитини відсутні.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Позивач стверджує, що відповідач з грудня 2022 року припинила піклуватися про сина та забезпечувати його потреби, коли почала проживати окремо та врешті виїхала за кордон, і залишила сина на його утримання. Відповідачем ОСОБА_2 такі обставини визнані у поданій суду заяві, тому слід вважати їх встановленими.

Отже відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за яких її участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.

Відповідач у справі ОСОБА_2 проживає окремо від свого сина, батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, не виконує, належним чином не утримує сина, не займається його вихованням, не піклується про стан його здоров`я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає ніякої участі в підготовці їх до самостійного життя з огляду на вроджену інвалідність. Ці обставини були визнані відповідачем, тому суд вважає їх встановленими.

Підсумовуючи вищевикладене, та беручи до уваги тривале проживання відповідача за кордоном, під час якого вона не проявляла інтересу до потреб дитини, суд приходить до висновку, що відповідач, незважаючи на її повернення до України, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, а тому задовольняє позов в цій частині.

На підстави викладеного, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Одночасно з цим, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 3220,80 грн., які підтверджені платіжною інструкцією від 12 грудня 2023 року.

Крім того, суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати цих сум за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 110, 112, 160, 161, 180-184 СК України, ст.ст. 10-13, 81, 82, 141, 142, 200, 206, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований 04 серпня 2000 року Московським відділом РАГС міста Харкову за актовим записом № 702, - розірвати.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 12 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 3220,80 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1073,60 грн. на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (р/р: UA0026001, одержувач: ГУК у м. Києві, , банк Казначейство України, МФО 820019, код бюджетної класифікації 22030106).

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя О. О. Малихін

Повне рішення складено

31 січня 2024 року.