Справа № 565/121/24
Провадження № 2/565/125/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області

під головуванням судді Демчини Т.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Алексейчик А.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Зібрової М.О.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Вараш в особі Вараської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади міста Вараш в особі Вараської міської ради Рівненської області про визнання за ним як спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності як подружжю, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2007, посвідченого державним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області Ріцькою Г.І. за № І-851.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_3 , прийняв спадщину у виді іншої квартири, отримавши відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом. При цьому інший спадкоємець майна після смерті ОСОБА_3 , батько позивача ОСОБА_2 відмовився від права на спадкування майна після смерті своєї дружини у його користь, про що подав до нотаріальної контори відповідну заяву. До обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 належить також частка квартири АДРЕСА_1 , як спільна власність подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , проте право власності на цю квартиру зареєстроване за батьком позивача ОСОБА_2 , який є її титульним власником, що не припиняє режиму спільності речових прав на це майно як таке, що набуте під час шлюбу подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Отже, вказана квартира на момент смерті ОСОБА_3 належала їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, при цьому за життя ОСОБА_3 частки у праві спільної власності на цей об`єкт не визначались, а на даний час це зробити неможливо через втрату ОСОБА_3 . правосуб`єктності у зв`язку зі смертю. Вказане позбавляє нотаріальні органи можливості провести виділ часток у праві спільної власності. Оскільки ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , інший спадкоємець за законом її майна від спадщини відмовився на його користь, ОСОБА_1 заявив вимогу про визнання за ним права власності на частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка припадала на ОСОБА_3 , в порядку спадкування.

Ухвалою суду від 02.04.2024, занесеною до журналу судового засідання, за клопотанням позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який у даній цивільній справі мав статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в порядку ст.51 ЦПК України залучено як співвідповідача за позовом свого сина ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Зіброва М.О. вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, підтвердили обставини, наведені у позовній заяві та додатково пояснили, що приводом для подання до суду такого позову стало те, що на даний час ОСОБА_1 , фактично прийнявши у спадщину усе майно після смерті своєї матері ОСОБА_3 , не може розпорядитись її часткою у праві спільної власності квартиру АДРЕСА_1 , одноосібним титульним власником якої є його батько ОСОБА_2 . При цьому батько також не може реалізувати своє право на розпорядження своєю власністю у зв`язку з відмовою нотаріусів через належність цієї квартири до спільного майна подружжя та невирішення за життя ОСОБА_3 питання про частки її та ОСОБА_2 у праві спільної власності на неї.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позовної заяви ОСОБА_1 визнав повністю та у поясненнях підтвердив усі наведені в позовній заяві фактичні обставини.

Представник іншого відповідача - Вараської міської ради Рівненської області до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами та витребувані докази, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 29 січня 1978 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Речицькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Речицькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області 11.05.1980.

Як вбачається зі змісту свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 19.07.2018 Вараським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 19.07.2018 вказаним органом складено відповідний актовий запис № 128.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18 травня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Кузнецовської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № І-851.

Право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване 01.06.2007 КП «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації» у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, номер запису 220-3372 у Книзі № 13к, що підтверджується відповідним Витягом №14779937 від 04.06.2007, а також зареєстроване 09.04.2021 у Державному реєстрі речових прав, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 370628622 від 20.03.2024.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 СК України визначено розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вищезазначеною нормою, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як встановлено судом з пояснень учасників процесу та наданих документів, на момент укладення ОСОБА_2 як покупцем договору від 18 травня 2007 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

За таких обставин, на підставі положень ст.ст.60, 61 СК України суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 , на день смерті його дружини ОСОБА_3 була їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

При цьому, як зазначено у ст.357 ЦК України, якою врегульовано питання визначення часток у праві спільної часткової власності, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Будь-яких доказів у підтвердження обставин, які б зумовлювали відступлення від засад рівності часток ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 суду не надано і такі вимоги позивачем не заявлялись.

За таких обставин, на підставі ст.372 ЦК України, за життя ОСОБА_3 вказаний об`єкт підлягав поділу між учасниками спільної власності у частках по .

Отже, частка ОСОБА_3 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 на час її смерті дорівнювала . При цьому суд не розглядає вимог про поділ спільного майна в натурі, а тому частка ОСОБА_3 у праві спільної власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна є ідеальною.

Відповідно до ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно з довідкою Вараської державної нотаріальної контори від 30.05.2023 № 01-16, коло спадкоємців за спадковою справою № 69-2019 майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 станом на 30.05.2023 складається з її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаною довідкою підтверджується, що Вараською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу на майно після смерті ОСОБА_3 № 69-2019, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, а також що інші спадкоємці за законом майна після смерті ОСОБА_3 відсутні.

Вказані обставини підтверджуються і дослідженими судом копіями документів спадкової справи ОСОБА_3 № 69-2019, заведеною Вараською державною нотаріальною конторою, а саме: копією заяви ОСОБА_1 № 171 від 09.07.2019 про прийняття спадщини, у якій зазначається про те, що спадщину після смерті матері ОСОБА_1 він прийняв, оскільки постійно проживав зі спадкодавицею на момент її смерті та відноситься до спадкоємців першої черги (син); відсутністю в матеріалах спадкової справи заяви чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про прийняття спадщини; копією заяви ОСОБА_2 від 13.08.2019, згідно з якою йому роз`яснено усі цивільні права, пов`язані зі спадкуванням майна після смерті дружини; свідоцтвом від 13.08.2019 про право ОСОБА_1 на спадщину за законом майна після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Як вбачається з Витягу № 1028/02 від 20.03.2024 з реєстру територіальної громади, а також довідки сектору «Реєстрація» відділу «ЦНАП» департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради № 1026/02 від 20.03.2024, на момент смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), вона та її чоловік ОСОБА_2 були зареєстровані за різними адресами, що свідчить про відсутність у даному випадку передбачених ч.3 ст.1268 ЦК України підстав вважати ОСОБА_2 таким, що прийняв спадщину, що відкрилась у зв`язку з її смертю, за умови неподання ним у строк, встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України, заяви про прийняття спадщини. Таку заяву, як свідчать матеріали спадкової справи № 69-2019, ОСОБА_2 до нотаріальних органів не подавав. Зазначене підтверджується також і поясненнями учасників процесу.

Зі змісту вказаних норм та досліджених судом вищезазначених документів вбачається, що чоловік померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 є таким, що не прийняв спадщину після її смерті, натомість спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв її син ОСОБА_1 . При цьому відомостей про наявність інших спадкоємців майна ОСОБА_3 першої черги спадкування матеріали спадкової справи не містять.

Листом державний нотаріус Вараської державної нотаріальної контори повідомила ОСОБА_1 , що 13.08.2019 Вараською державною нотаріальною конторою було внесено відомості до Спадкового реєстру про реєстрацію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , до обсягу спадкового майна ОСОБА_3 входить частка на квартиру АДРЕСА_1 , титульним власником якої є його батько (чоловік нині померлої ОСОБА_3 ) ОСОБА_2 , проте яка згідно законодавства є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як така, що придбана під час шлюбу. З поданих документів неможливо встановити конкретний склад спадкового майна, оскільки зазначене майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а частка покійної не визначена. З метою подальшого оформлення спадкових прав на частку майна померлого нотаріус роз`яснила позивачу право на звернення до суду з позовною заявою про визначення розміру частки покійної матері у праві спільної власності.

Частиною першою ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна, що залишилось після смерті матері ОСОБА_3 , та у встановленому законом порядку прийняв спадщину.

У постанові по справі № 570/997/19 від 16 червня 2021 року Верховний Суд звернув увагу на наступне. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. З урахуванням того, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Таким чином, для отримання свідоцтва про право на спадщину у вигляді частки нерухомого майна, яке знаходилось у спільній сумісній власності спадкодавця та інших осіб, закон не вимагає окремого визначення часток за кожним із них у судовому порядку.

Оскільки ідеальна частка ОСОБА_3 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 на час її смерті дорівнювала , а ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна, що залишилось після її смерті, наявні правові підстави для визнання за ним права власності на вищезазначену частку квартири в порядку спадкування. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.60, 61, 70 СК України, ст.ст.4, 15, 16, 328, 355, 356, 357, 368, 372, 1226, 1268, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 206, 258-259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 як спадкоємцем за законом майна після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на (одну другу) ідеальну частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18 травня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Кузнецовської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № І-851, право приватної власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: Територіальна громада міста Вараш в особі Вараської міської ради Рівненської області, , адреса місцезнаходження: 34403 м.Вараш Рівненської області, м-н Незалежності, 1.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт серії НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина