Справа № 627/16/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Каліберди В.А.,

з участю секретаря Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування на земельні ділянки площею: 5,8668 га, 0,0115 га та 0,2891 га, які розташовані на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який є її батьком, однак в свідоцтві про її народження зі слів матері батьком записаний ОСОБА_3 .

Відповідно до акту обстеження фактичного проживання вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Також комісією встановлено, що ОСОБА_2 за вказаною адресою до дня своєї смерті постійно проживав з гр. ОСОБА_4 , 1976 року народження на протязі 26 років, вели спільне господарство, виховували та утримували спільну дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали разом як родина, однак ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі не перебували.

Тобто ОСОБА_2 є батьком позивачки та він все її життя проживав з ними, спільно з мамою її виховували та утримували, вони 26 років проживали разом як чоловік та дружина, вели спільне господарство, хоч в свідоцтві про народження позивача батько вказаний зі слів матері.

Також в позові ОСОБА_1 вказала, що встановлення факту батьківства потрібно їй для прийняття спадщини земельних ділянок, власником яких згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ХР №018312, ЯМ №907967 та ЯМ №884864 є її батько ОСОБА_2 .

З метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 позивач звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що встановлюють родинні відносини з померлим, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом та прохає: встановити факт батьківства ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно неї; визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на: земельну ділянку площею 5,8668 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №018312; земельну ділянки площею 0,0115 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №907967; земельну ділянку площею 0,2891 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №884864 після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні 21.02.2024 позивач підтримала заявлені позовні вимоги, прохала їх задовольнити та надала свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог. Також 21.02.2024 були допитані свідки зі сторони позивача. В подальшому позивач до суду не з`являлася, однак надала суду заяву про слухання справи у її відсутність.

Представник відповідача Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, при розгляді справи покладався на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками записані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Однак згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України вбачається, що батьком записано ОСОБА_3 відповідно до частини першої статті 135 СК України, тобто за вказівкою матері.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 6-20цс15.

Оскільки позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України.

Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 3, 4 статті ЦПК України).

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2022 року у справі справа № 521/4820/19 (провадження № 61-21037св21), Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №225/6301/15-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) та у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18).

Як вбачається з акту обстеження фактичного проживання №16-01-09/7 від 10.01.2024, то ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Також комісією встановлено, що ОСОБА_2 за вказаною адресою до дня своєї смерті постійно проживав з гр. ОСОБА_4 , 1976 року народження на протязі 26 років, вели спільне господарство, виховували дітей, але в шлюбі не перебували.

Також зі слів матері ОСОБА_5 в акті зазначено, що вони виховували спільну дитину - ОСОБА_1 та утримували її, проживали разом як родина.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що він живе недалеко по сусідству від позивача та йому достовірно відомо, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 жили як чоловік та дружина та в них народилася дочка ОСОБА_8 . Також вказав, що батьки ОСОБА_9 жили разом як до її народження, так і після. Також в них є ще син, однак діти були записані на матір ОСОБА_4 . Також повідомив, що ОСОБА_2 жив з ними до своєї смерті.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є сестрою матері ОСОБА_1 та підтвердила, що ОСОБА_1 є дійсно донькою ОСОБА_2 , оскільки останній разом з матір`ю ОСОБА_1 проживали разом як чоловік та дружина 26 років, до смерті ОСОБА_2 Проживали вони в цивільному шлюбі та у них було двоє дітей, яких вони виховували та утримували.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що ОСОБА_1 надала належні та допустимі докази, які достовірно підтверджують, що її мати та померлий ОСОБА_2 спільно проживали, вели спільне господарство як до її народження, так і після, останній фінансово підтримував її, а також за життя визнавав своєю дочкою, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання батьківства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим встановити факт батьківства ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки зазначений факт знайшов своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Встановлення факту батьківства потрібно позивачу для прийняття спадщини земельних ділянок, власником яких згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ХР №018312, ЯМ №907967 та ЯМ №884864.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , відкрилась спадщина, яка складається із: земельної ділянки площею 5,8668 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №018312; земельної ділянки площею 0,0115 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №907967; земельної ділянки площею 0,2891 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №884864, які розташовані на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області (за межами населеного пункту с. Костянтинівка), що підтверджується копіями вказаних Держаних актів, які маються в матеріалах справи.

У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив та діти спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_2 позивач фактично прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини вона проживала з разом ним, про що свідчить акт обстеження фактичного проживання №16-01-09/7 від 10.01.2024 та довідка Костянтинівського старостинського округу апарату Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 14.11.2023 №11-22/Д-246.

З метою прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 позивач звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.11.2023 № 922/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що встановлюють родинні відносини з померлим.

Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, що підтверджується копією спадкової справи №210/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , копія якої мається в матеріалах справи.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями майна ОСОБА_2 окрім позивача є його сестри: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також брат ОСОБА_13 , однак вони відмовилися від прийняття спадщини після ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , тобто позивача по справі, що підтверджується їх нотаріально посвідченими заявами, які маються в матеріалах справи.

Також в матеріалах справи маються заяви ОСОБА_4 (цивільної дружини спадкодавця) та ОСОБА_14 (сина спадкодавця зі слів свідків), в яких вони не претендують на спадщину після смерті ОСОБА_2 та не заперечують проти визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України.

Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки підтверджується: Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР №018312, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №907967 та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №884864.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після померлого батька ОСОБА_2 та до спадкового майна входять земельні ділянки.

Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованаЗаконом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Окрім цього, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом після смерті батька ОСОБА_2 має законне право на земельні ділянки.

На підставі вищевказаного та керуючись ст.ст. 328, 1216, 1217, 1223,1225,1261 ЦК України, статті 53 КпШС України , ст.ст. 259, 265,268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності в порядку спадкування за законом на:

-земельну ділянку площею 5,8668 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №018312;

-земельну ділянки площею 0,0115 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №907967;

-земельну ділянку площею 0,2891 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №884864 після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ).

Відповідач: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області (місцезнаходження: вул. Охтирська №1, с-ще Краснокутськ, Богодухівський район, Харківська область, ).

Суддя В.А.Каліберда