Справа № 141/546/17
Провадження №2/141/1/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Климчука С.В.

при секретарі судового засідання Бугайчук Ю.С.,

за участю сторін:

позивача (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ,

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом): адвоката Голівського В.В. (в режимі відеоконференції),

відповідач (позивач за зустрічним позовом) не з`явилась,

представника відповідача (представника позивача за зустрічним позовом): адвоката Панасюк Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 141/546/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

15.06.2017 до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном (сараєм «В», літньою кухнею «Б» та погребом «Г»).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оратівського районного суду Вінницької області від 15.06.2017 головуючим суддею у вказаній справі визначено ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 21.06.2017 відкрито провадження у цивільній справі № 141/546/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

04.10.2017 надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (57/100 житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ), земельними ділянками кадастровий номер :01:007:0085 площею 0,15 га (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) та кадастровий номер :01:007:0086 площею 0,08 га (для ведення особистого селянського господарства), стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5217 грн, спричиненої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, та моральної шкоди в розмірі 15000 грн, спричиненої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки та частини житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ).

В подальшому, ухвалою суду від 04.10.2017 вказаний зустрічний позов об`єднано із первісним позовом.

Ухвалою суду від 08.12.2017 провадження у справі зупинено на час проведення у справі № 141/546/17 земельно-технічної експертизи.

27.03.2018 провадження у справі № 141/546/17 поновлено.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя України від 26.07.2018 № 2423/0/15-18 ОСОБА_3 звільнено з посади судді Оратівського районного суду Вінницької області за власним бажанням.

Також, починаючи з 26.07.2018 правосуддя в Оратівському районному суді Вінницької області не здійснювалось.

Розпорядженням керівника апарату ОСОБА_4 № 182 від 03.09.2018 був призначений повторний авторозподіл судових справ, у зв`язку із виключенням зі штату суддів Лисака О.І. відповідно до рішення Вищої ради правосуддя України від 26.07.2018 № 2423/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Оратівського районного суду Вінницької області за власним бажанням».

Згідно протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу справи між суддями визначення судді для розгляду справи № 141/546/17 не відбулось, у зв`язку з неможливістю визначення складу суду для розгляду даної судової справи, оскільки суддя Слісарчук О.М. виключений з автоматизованого розподілу справ між суддями, у зв"язку з закінченням періоду повноважень. При цьому, кількість суддів, на яких розподіляється справа 1.

Розпорядженням в.о. керівника апарату ОСОБА_5 № 9 від 30.07.2020 був призначений повторний авторозподіл судових справ відповідно до наказу 21-к від 29.07.2020 «Про виконання обов`язків судді ОСОБА_6 » на підставі Указу Президента України № 226/2020 від 16.06.2020 року «Про призначення суддів».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оратівського районного суду Вінницької області від 30.07.2020 головуючим суддею визначено Климчука С.В.

Ухвалою суду від 06.08.2020 справу № 141/546/17 прийнято до провадження судді Климчука С.В., призначено підготовче судове засідання у справі на 15.09.2020.

В підготовчому судовому засіданні 04.11.2020 представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 адвокат Юрчик С.В. подав заяву про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову) від 04.11.2020, вказавши прохальну частину позову у такій редакції: усунути перешкоди у користуванні майном, а саме: сараєм В, літньою кухньою Б та погребом Г, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до даного нерухомого майна та зобов`язанням ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_7 у користуванні сараєм В, літньою кутньою Б та погребом Г, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , уточнену позовну заяву про усунення перешкод у користуванні майном та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 04.11.2020 клопотання представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 адвоката Юрчика С.В. про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову) від 04.11.2020 та про витребування доказів від 04.11.2020 судом задоволено та прийнято до розгляду.

В підготовчому судовому засіданні 28.01.2021 представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 адвокат Юрчик С.В. подав заяву про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову) від 28.01.2021, у якій вказав прохальну частину позову у такій редакції: усунути перешкоди у користуванні майном, а саме: сараєм В, верандою в, літньою кухньою Б та погребом Е, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до даного нерухомого майна та зобов`язанням ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_7 у користуванні майном, а саме: сараєм В, верандою в, літньою кухньою Б та погребом Е, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та уточнену позовну заяву про усунення перешкод у користуванні майном від 28.01.2021.

В підготовчому судовому засіданні 23.03.2021 представник відповідача (представника позивача за зустрічним позовом) адвокат Панасюк Н.А. подала заяву про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову) у справі № 141/546/17 від 23.03.2021, у якій вказала позовну вимогу у наступній редакції: усунути перешкоди у користуванні майном, а саме: веранда «а», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до даного нерухомого майна та зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні майном, а саме верандою «а», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 23.03.2021 у задоволенні клопотання адвоката Панасюк Н.А. про проведення будівельно-технічної та оціночної експертизи відмовлено.

Ухвалою суду від 05.08.2021 закрито підготовче провадження у справі № 141/546/17, призначено справу до судового розгляду по суті на 31.08.2021. Також викликано у судове засідання для допиту в якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Ухвалою суду від 31.08.2021 клопотання представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) адвоката Голівського В.В. від 27.08.2021 задоволено, зупинено провадження у цивільній справі №141/546/17 до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 141/801/20 за позовом ОСОБА_1 до Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання незаконними та скасування державних актів та скасування державної реєстрації земельних ділянок.

Ухвалою суду від 13.07.2023 провадження у цивільній справі №141/546/17 поновлено, призначено справу № 141/546/17 до розгляду у судовому засіданні на 22.08.2023.

У судовому засіданні 26.03.2024 позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) адвокат Голівський В.В. позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених у первісному позові, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову) від 28.01.2021, та просили суд первісний позов задовольнити повністю. Натомість, позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали у повному обсязі, зазначивши, що ОСОБА_1 не чинить перешкоди ОСОБА_2 у користуванні майном, що належить останній.

Додатково адвокат Голівський В.В. зазначив, що спірним житловим будинком сторони користуються відповідно до визначених часток. При цьому, у судовому засіданні встановлено, що частки в натурі сторонам не виділялись.

Представник позивача вважає, що покази свідків сторони відповідача не можуть братися до уваги, оскільки свідки не були очевидцями тих подій, про які зазначено у первісному та у зустрічному позовах. Окрім того, у судовому засіданні ОСОБА_2 визнала обставини, які було зазначено у первісному позові про те, що нею було установлено паркан, та, відповідно, ОСОБА_2 було встановлено замки на будівельні споруди, які є предметом розгляду даного спору. Вказаними діями ОСОБА_2 унеможливила ОСОБА_7 можливість вільно користуватися належними їй 43/100 частки нерухомості, які знаходять на вказаній земельній ділянці.

За вказаних обставин, адвокат Голівський В.В. вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно зустрічних позовних вимог адвокат Голівський В.В. зазначив, що зустрічний позов є необґрунтований та безпідставний, та, окрім того, позивачем за зустрічним позовом не обгрунтовано розмір завданої моральної шкоди.

Представник відповідача (представник позивача за зустрічним позовом) адвокат Панасюк Н.А. вказала, що ОСОБА_1 , зазначаючи про те, що ОСОБА_2 здійснює їй перешкоди у користуванні нерухомим майном, а саме: сараєм «В», верандою «в», літньою кухнею «Б» та погребом «Е», що знаходяться по АДРЕСА_1 , в с-щі Оратів, не надала документи, які встановлюють право власності ОСОБА_1 на вказане майно. Також у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 створює ОСОБА_7 перешкоди у користуванні майном. Крім того, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.07.2022 ОСОБА_2 придбала 57/100 частки житлового будинку, та, окрім того, з даного договору вбачається, що ОСОБА_12 купила літню кухню «Б», сарай «В». веранду «в», частин споруд 1-4. Відтак, ОСОБА_1 помилково вважає, що ОСОБА_2 набула 57/100 частки на усі будівлі, якими користується, оскільки ОСОБА_2 набула 57/100 частки лише на житловий будинок. Також адвокат Панасюк Н.А. зауважила, що даний договір купівлі-продажу не оскаржений, а тому є чинним.

Окрім того, об`єкти нерухомого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають різні адреси. Зокрема, домоволодіння ОСОБА_2 знаходиться у АДРЕСА_1 , а домоволодіння ОСОБА_1 знаходиться у АДРЕСА_1 .

Разом з тим, право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд є дійсним, що підтверджується судовим рішенням у справі № 141/801/20.

За вказаних обставин, адвокат Панасюк Н.А. просить суд у задоволенні первісних позовних вимог у справі № 141/546/17 відмовити у повному обсязі.

Натомість, позовні вимоги за зустрічним позовом адвокат Панасюк Н.А. підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 у ході допиту її в якості свідка підтвердила ту обставину, що здійснює перешкоди у користуванні земельними ділянками ОСОБА_2 .

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи № 141/546/17, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується первісний та зустрічний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності № 313 від 16.10.1985, ОСОБА_13 є власником 57/100 частини жилого будинку, з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Оратівської селищної Ради народних депутатів № 5 від 13.05.1985.

Як убачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕЕ № 719042, виданого 29.10.2001 та зареєстрованого в реєстрі за № 994, спадкоємцем майна ОСОБА_14 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_15 , його дружина, яка проживає в АДРЕСА_1 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із 57/100 (п`ятдесят сім сотих) частин житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , належних померлому згідно свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на 57/100 частин житлового будинку, виданого виконкомом Оратівської селищної ради Вінницької області 16 жовтня 1985 року, зареєстрованого Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 16 жовтня 1985 року за реєстровим № 307. На земельній ділянці розташовані: один цілий одноповерховий, глиновалькований, обкладений цеглою житловий будинок загальною площею 49,00 кв.м., в тому числі житловою площею 25,10 кв.м., позначений на плані літерою «А», 2-1 коридор, 2-2, 2-3 житлова кімната, 2-4 кухня, частина веранди «а 1», літня кухня «Б», сарай «В», веранда «в», частина споруд 1-4.

Відповідно до договору купівлі-продажу серії АЕЕ № 364769, посвідченого 27.11.2001 приватним нотаріусом Оратівського районного нотаріального округу Дроновою В.О., ОСОБА_16 , яка діє від імені ОСОБА_15 по дорученню (далі продавець), та ОСОБА_17 (далі покупець), уклали цей договір, згідно якого продавець продав, а покупець купив 57/100 (п`ятдесят сім сьомих) частки одноповерхового глиновалькованого обкладеного цеглою жилого будинку житловою площею 25,1 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 . Жилий будинок позначений на плані літерою «А», «2-1» коридор 3,7 кв.м., «2-2» жила кімната 17,2 кв.м., «2-3» жила кімната 7,9 кв.м., «2-4» кухня 9,0 кв.м., «а1» веранда 10,6 кв.м., літ «б» - літня кухня, літера «В» - сарай, літ «в» - веранда, частка споруд 1-4. Ці 57/100 частки жилого будинку належать продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Оратівською державною нотаріальною конторою, 29 жовтня 2001 року та зареєстрованого Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації Вінницької області 06 листопада 2001 року за реєстровим № 307 (п.1, п.2 договору купівлі-продажу).

Як убачається з договору купівлі-продажу частини житлового будинку серії ВАА № 133608, посвідченого 30.07.2002 державним нотаріусом Оратівської державної нотаріальної контори Волинець І.І, ОСОБА_17 (далі продавець) та ОСОБА_2 (далі покупець), уклали цей договір, згідно якого продавець продала, а покупець купила 57/100 (п`ятдесят сім сьомих) частки одноповерхового, глиновалькованого, обкладеного цеглою житлового будинку, житловою площею 25,1 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 . Житловий будинок позначений на плані літерою «А», «2-1» коридор 3,7 кв.м., житлова кімната «2-2» 17,2 кв.м., 2-3» житлова кімната 7,9 кв.м., «2-4» кухня 9,0 кв.м., веранди «а1» 10,6 кв.м., літня кухня «Б», сарай «В», веранда «в», частина споруд 1-4. Ці 57/100 часток житлового будинку, що відчужуються за цим договором, належать продавцю згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 24 листопада 2011 року за реєстровим №995 приватним нотаріусом Оратівського районного нотаріального округу Дроновою В.О., зареєстрованого Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 30 листопада 2001 року за реєстровим № 307 (п.1, п.2 договору купівлі-продажу).

Згідно витягу із рішення Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області № 69 «Про зміну адреси», адресу частини житлового будинку і земельної ділянки ОСОБА_2 , які раніше мали адресу: АДРЕСА_3 .

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності № 314 від 16.10.1985, ОСОБА_18 (виправлено на ОСОБА_19 ) є власником 43/100 частини жилого будинку, з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Оратівської селищної Ради народних депутатів від 13.05.1985.

ОСОБА_19 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в Книзі реєстрації смертей 22.05.2007 зроблено відповідний актовий запис за № 30, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області.

Як убачається з витягу з рішення № 81 від 30.07.2010 «Про зміну адреси», в зв`язку із впорядкуванням адресного господарства змінено адресу житлового будинку, який раніше мав адресу АДРЕСА_3 .

На підставі рішення Оратівської селищної ради Вінницької області № 94 від 31.08.2010 «Про видачу дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 », у зв`язку із тим, що свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок з господарським будівлями було пошкоджене, ОСОБА_19 видано дублікат свідоцтва на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , а саме на 43/100 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 , що дійсно належить ОСОБА_19 .

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 30.03.2016 у справі № 141/1113/15-ц визнано за ОСОБА_1 право власності на 43/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду набрало законної сили 12.04.2016.

Рішенням позачергової 8 сесії 7 скликання Оратівської селищної ради від 11.08.2016 надано ОСОБА_7 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд прощею 0,100 га по АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 237430934 від 17.12.2020, власником нерухомого майна - житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності з розміром частки 43/100 є ОСОБА_1 . Складові частини об`єкта нерухомого майна житловий будинок «А», веранда «а», веранда «а1», літня кухня «Б», сарай «В», веранда «в», погріб «Г», сарай «Д», погріб «Е», убиральна 1, убиральна 2, огорожа 3, ворота 4, огорожа 5, ворота 6.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 237427759 від 17.12.2020, власником нерухомого майна - житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності з розміром частки 57/100 є ОСОБА_2 . Земельні ділянки місця розташування кадастровий номер :01:007:0085 площею 0,15, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Складові частини об`єкта нерухомого майна житловий будинок «А», веранда «а», частина веранди «а1», літня кухня «Б», сарай «В», веранда «в», споруда, частина споруд «1-4».

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 337326 від 24.05.2012, ОСОБА_2 на підставі рішення Оратівської селищної ради 11 сесії 6 скликання від 22.03.2012 року є власником земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 337327 від 24.05.2012, ОСОБА_2 на підставі рішення Оратівської селищної ради 11 сесії 6 скликання від 22.03.2012 є власником земельної ділянки площею 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:007:0086, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 27.04.2022 року по справі №141/801/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення 11 сесії 6 скликання від 22.03.2012 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки загальною площею 0,2300 га, з них 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0800 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ; визнання незаконним та скасування виданих на підставі рішення Оратівської селищної ради 11 сесії 6 скликання Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ № 337326 та ЯМ 337327 від 25.05.2012 року; скасування державної реєстрації земельних ділянок, площею 0,1500 га, кадастровий № :01:007:0085 та площею 0,0800 га, кадастровий № :01:007:0086, що знаходяться по АДРЕСА_1 відмовлено. Рішення суду від 27.04.2022 року у справі №141/801/20 набрало законної сили 05.07.2023.

Допитана в судовому засіданні 26.12.2023 в якості свідка позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 суду пояснила, що на сьогоднішній день їй з боку відповідача ОСОБА_2 вчиняються перешкоди у користуванні майном, а саме чотирма об`єктами: сараєм «В», верандою «в», літньою кухнею «Б» та погребом «Е», оскільки біля вказаних приміщень встановлена огорожа, яку встановила ОСОБА_2 , через що вона не може підійти до вказаних приміщень. Станом на сьогоднішній день ні нею, ні ОСОБА_2 майно в натурі не виділялось, вони є співвласниками майна в частках (47/100 і 53/100 відповідно). Частина житлового будинку, що належить ОСОБА_7 , знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , власником вказаного майна вона стала у 2010 році, а частина житлового будинку, що належить ОСОБА_2 , знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на земельну ділянку біля спірного будинку нею не оформлено.

Позивач зазначила, що нещодавно дізналась про межі земельної ділянки, яка знаходиться біля її будинковолодіння та біля будинковолодіння ОСОБА_2 , в результаті чого їй стало відомо про те, що вона користується земельною ділянкою ОСОБА_2 . Вона користується земельною ділянкою не у межах згідно з технічною документацією, а у межах, як було раніше. При цьому, ОСОБА_1 ніяких перешкод ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою не встановлює.

Окрім того, до веранди, яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не чинить перешкоди, оскільки на подвір`ї встановлено відповідачем паркан, однак ОСОБА_2 перешкоджає позивачу користуватись господарськими будівлями, оскільки вона є співвласники одного майна, яке повинно бути розділено або добровільно, або у судовому порядку.

Також ОСОБА_1 вказала, що документом, який засвідчує її право власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду.

Допитана в судовому засіданні 26.12.2023 в якості свідка відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 суду пояснила, що у 2002 році вона купила частку спірного будинку. Частку житлового будинку вона купила не у ОСОБА_19 , а у сторонніх осіб, та оформила у нотаріуса договір купівлі-продажу.

ОСОБА_2 зазначає, що коли вона уже придбала частку житлового будинку, паркан уже був побудований, при цьому, межі паркану було узгоджено з ОСОБА_19 ( ОСОБА_1 у той час не проживала у відповідній частині житлового будинку, що належав її матері ОСОБА_19 ), та ОСОБА_2 було сказано, що вона має право користуватись верандою та сараєм, які були на її стороні земельної ділянки (при цьому, сарай був фактично розвалений).

Приблизно через вісім років після смерті ОСОБА_20 між нею та позивачем розпочались сварки за землю. ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 здійснює їй перешкоди у користуванні нерухомим майном (земельною ділянкою), оскільки, коли їй спочатку виділили земельну ділянку площею 0,15 га, вона виготовила документи на землю, зокрема, рішенням сесії Оратівської селищної ради їй було виділено земельну ділянку з межами. Оскільки власником земельної ділянки була селищна рада, ОСОБА_1 не погоджувала їй межі земельної ділянки. Однак, коли у перший раз було визначено межі земельної ділянки кілками, кілки майже одразу були витягнуті. В подальшому ОСОБА_2 викликала працівників землевпорядної організації з Вінниці, однак після виділення меж земельної ділянки кілки знову було витягнуто. У третій раз, коли прибули землевпорядники, кілки знову було витягнуто. На даний час приблизно 0,03 га земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , знаходиться у користуванні ОСОБА_1 (веранда «а» також знаходиться у користування позивача).

Окрім того, ОСОБА_2 додатково вказала, що за адресою АДРЕСА_4 знаходиться один житловий будинок. При цьому, до сараю, літньої кухні та погребу, які знаходиться на території її земельної ділянки, у ОСОБА_1 немає доступу, оскільки вказані господарські споруди ОСОБА_2 купила на підставі договору купівлі-продажу у 2002 році.

Допитана в судовому засіданні 23.11.2023 свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що проживала у спірному житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , у смт Оратів разом із сестрою та матір`ю. ОСОБА_8 народилась у тому будинку та проживала до 15-16 років, з 1988 року приблизно по 2002 -2003 роки.

Свідок вказала, що спірний будинок був побудований їх прадідом для двох своїх синів. Одну половину дід подарував мамі ОСОБА_1 та ОСОБА_8 ОСОБА_19 , а в другій половині жив брат діда ( ОСОБА_14 ). В подальшому, після смерті ОСОБА_14 його дружину ОСОБА_15 діти забрали до себе, а половину будинку, що належала ОСОБА_14 , продали спочатку одним власникам ( ОСОБА_17 ), які там не жили, та потім перепродали ОСОБА_2 (половину будинку та половину сараю).

Будинок, який належить ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був побудований на одній ділянці для двох синів, мав два входи на одній частині ділянки. До складу 43/100 житлового будинку з по господарськими приміщеннями, що належали їх матері ОСОБА_19 , належали: погріб та сарай, що були на їх половині земельної ділянки, та, оскільки більша частина житлового будинку була розташована на їх території земельної ділянки, решта господарських будівель, що належали їх матері, а саме погріб і частина сараю, що розташовані на іншій половині земельної ділянки

ОСОБА_8 зазначає, що ще в дитинстві, коли вона проживала у зазначеному будинку, були побудовані спірні сарай, веранда, літня кухня і погреб, вказані будівлі були спільні, які вона та її сім`я використовували для власних потреб. При цьому, ОСОБА_2 здійснює перешкоди ОСОБА_7 у користуванні земельною ділянкою, оскільки обгородили земельну ділянку, а тому ОСОБА_1 не має до неї доступу.

Також ОСОБА_8 вказала, що ОСОБА_2 здійснює перешкоди у користуванні ОСОБА_7 майном, а саме сараєм та літньою кухнею, вказані будівлі є суцільною спорудою з відділеннями. Першими двома відділеннями користувалась ОСОБА_21 , а верандою та літньою кухнею (прибудова від городу) користувалися вони. Однак, коли частину будинку з господарськими будівлями купила ОСОБА_2 , вона закрила сарай на свої замки. Отже, саме шляхом встановлення замків на вказані будівлі ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_7 .

Допитана в судовому засіданні 23.11.2023 свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що в літню пору року, однак точного року вона не пам`ятає, ОСОБА_2 запросила її бути присутньою в якості свідка, коли невідомий їй чоловік виділяв межі земельної ділянки на вулиці Космонавтів та забивав кілки.

Також свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона не була свідком та не бачила, щоб ОСОБА_2 чинила перешкоди ОСОБА_7 у користуванні сараєм, верандою, літньою кухнею і погребом, а також не бачила, що ОСОБА_1 чинила перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельними ділянками, які належать ОСОБА_2 .

Допитана в судовому засіданні 23.11.2023 свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона була очевидцем того, коли виділялись межі земельної ділянки на вулиці Космонавтів та забивались кілки (встановлювались межі земельної ділянки, якою користувалась фактично ОСОБА_1 ). Межі виділялись землевпорядниками на підставі наявної в них документації. До поділу меж земельної ділянки ОСОБА_2 не було входу до веранди, оскільки раніше веранда була на стороні ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_11 не бачила, чи вчиняє перешкоди ОСОБА_2 в користуванні сараєм, верандою, літньою кухнею та погребом, а також не бачила вчинення перешкод ОСОБА_1 в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою.

Також судом установлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи на спірний житловий будинок із відповідними допоміжними господарськими спорудами, а також відповідно пояснень позивача та відповідача, кожна із сторін безперешкодно користується своєю відповідною часткою житлового будинку (позивач 43/100, відповідач 57/100). Спір в частині користування житловим будинком відсутній.

Разом з тим, згідно план-схеми на житловий будинок з господарськими спорудами, який міститься у матеріалах інвентаризаційної справи, до кожної частини спірного житлового будинку віднесені відповідні допоміжні господарські споруди, між якими встановлено паркан (що, власне, не заперечується сторонами).

Отже, в даному випадку спір виник у сторін лише щодо користування допоміжними господарськими спорудами (сараєм «В», верандою «в», літньою кухнею «Б» та погребом «Е»), які фактично віднесені до частини спірного житлового будинку з часткою 57/100, яка належить відповідачу.

В той же час, до частини спірного житлового будинку з часткою 43/100, яка належить позивачеві, також віднесені відповідні допоміжні господарські споруди.

Таким чином, звертаючись до суду з вимогою про усунення перешкод у користуванні майном, позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , зазначає, що позбавлена можливості користуватися майном, що їй належить, а саме: сараєм «В», верандою «в», літньою кухнею «Б» та погребом «Е», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 здійснює їй перешкоди у користуванні зазначеним майном та просить суд надати їй вільний доступ до вказаного нерухомого майна та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні зазначеним майном.

Натомість, відповідач (позивач за зустрічним позовом) у зустрічному позові зазначає, що ОСОБА_1 здійснює перешкоди у користуванні земельними ділянками кадастровий номер :01:007:0085 площею 0,15 (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) та кадастровий номер :01:007:0086 площею 0,08 (для ведення особистого селянського господарства), а також нерухомим майном (верандою «а», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,) яке належить ОСОБА_2 , а також просить суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 5217,00 грн, та моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн, що спричинені самовільним зайняттям земельних ділянок та нерухомим майном.

Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених первісних та зустрічних позовних вимог, суд керується наступним.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи законний інтерес. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно частин 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Тобто, тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі № 363/3032/16-ц).

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предмет негаторного позову становитиме вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника, тощо).

Судом установлено, що власником частини спірного нерухомого майна за первісним позовом (сарай «В», веранда «в», літня кухня «Б» та погребу «Е», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ), усунути перешкоди у користуванні яким просить позивач, є відповідач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку № 133608 від 30.07.2002, а не позивач.

При цьому, ОСОБА_1 є власником 43/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , право власності на який остання набула на підставі рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 30.03.2016 у справі № 141/1113/15-ц в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_19 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на вказане, права та інтереси позивача у спірних правовідносинах, що склались між сторонами, та в контексті заявлених первісних позовних вимог, не є порушеними, оскільки ОСОБА_1 не є власником спірних допоміжних господарських споруд, а тому не має права вимагати від відповідача усунути перешкоди у користуванні даним спірним майном відповідно до положень статті 391 ЦК України.

Також ні позивачем, ні її представником в судовому засіданні не підтверджено жодними належними та допустимими доказами по справі, що спірні допоміжні господарські споруди перебувають на праві спільної часткової власності у ОСОБА_1 . Зокрема, у рішенні Оратівського районного суду Вінницької області від 30.03.2016 у справі № 141/1113/15-ц не конкретизовано які допоміжні господарські споруди перейшли у власніть позивача разом із 43/100 частини житлового будинку.

Поряд з цим, матеріали справи № 141/546/17 не містять жодних доказів того, що ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем зазначеного спірного нерухомого майна, зокрема, відсутні докази визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку з допоміжними господарськими спорудами № 133608 від 30.07.2002.

Таким чином, правові підстави для задоволення вимог первісного позову відсутні, а тому суд відмовляє у задоволенні первісних позовних вимог у повному обсязі.

Розглядаючи вимоги зустрічного позову, суд зважає на таке.

У розумінні приписів статті 391 ЦК України право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Аналогічну правову позицію сформовано у постановах КГС ВС від 19.06.2019 у справі № 925/180/18 та від 25.06.2019 року у справі № 923/640/18.

Для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення (Правова позиція КГС ВС від 27.08.2019 року у справі № 925/366/18).

Підставою судового захист є наявність доведеного факту порушення прав позивача з боку відповідача, яке існує на момент прийняття судового рішення, а підставою для задоволення негаторного позову - є доведений факт обмеження або перешкоджання, створення реальних перешкод у здійсненні права власності, триваючий характер такого правопорушення, наявність у момент звернення до суду. Також, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може носити абстрактного, узагальнюючого характеру, має бути ефективним, тобто забезпечувати реальне відновлення порушеного права.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява № 38722/02).

Суд зауважує, що метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене та фактичні обставини справи № 141/546/17, саме на позивача покладений обов`язок доказування вчинення відповідачем перешкод у користуванні майном належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

Натомість, ні позивачем за зустрічним позовом у справі № 141/546/17, ні її представником не доведено належними та допустимими доказами факт здійснення реальних перешкод з боку ОСОБА_1 (відповідача за зустрічним позовом) у користуванні ОСОБА_2 належним її на праві власності нерухомим майном (земельними ділянками кадастровий номер :01:007:0085 площею 0,15, кадастровий номер :01:007:0086 площею 0,08, а також верандою «а», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

Також суду не надано доказів, що реальні перешкоди у користуванні зазначеним нерухомим майном та земельними ділянками чиняться на даний час або існує реальна загроза їх вчинення у майбутньому саме з боку ОСОБА_1 .

Покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд не приймає до уваги, оскільки дані свідки не були очевидцями тих подій, що з боку ОСОБА_1 вчиняються перешкоди у користуванні ОСОБА_2 належним її на праві власності нерухомим майном, про які зазначено у зустрічному позові.

Згідно частин 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Також у частинах 1, 2, 4 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд зауважує, що ні відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , ні її представником, також не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених у зустрічному позові в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5217,00 грн та моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн, спричиненої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок та частини житлового будинку.

Відтак, правові підстави для задоволення заявлених зустрічних позовних вимог відсутні.

Отже, за результатами встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи № 141/546/17, спірних правовідносин, які виникли між сторонами, в контексті застосування положень ст.ст. 3, 316-321, 391 ЦК України, а також досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити у повному обсязі, у зв`язку з їх недоведеністю.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та висновків суду і не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з відмовою в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог в повному обсязі, судові витрати у справі № 141/546/17 покладаються на сторони (позивачів за первісним та за зустрічним позовом).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 22, 23, 316 - 321, 358, 391, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76- 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні первісного позову відмовити.

2. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Повний текст рішення суду е виготовлено згідно ч. 6 ст. 259 ЦПК України 05.04.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ).

Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ).

Суддя С.В. Климчук