Провадження № 22-ц/4808/363/24
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.

суддів: Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «РОСА-ІФ» адвоката - Яремчука Олександра Олексійовича, на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 грудня 2023 року, в складі судді Польської М. В. ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «РОСА-ІФ», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до Приватного підприємства «РОСА-ІФ» (надалі ПП «РОСА-ІФ») про відшкодування майнової шкоди завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовано тим, що 16 червня 2022 року приблизно о 09:45 год. в м. Івано-Франківську по вул. Миколайчука, автомобіль позивача PEOUGEOT PARTNER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , отримав механічні пошкодження в результаті наїзду трактора JCB 3CX SITEMASTER, який належить ПП «РОСА-ІФ». На місці події водій трактора погодився з тим, що він проявив неуважність та допустив наїзд, у зв`язку із чим було складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) та повідомлено страхові компанії. За результатом розгляду позивачу виплачено кошти в сумі 49 000 грн., за виключенням 1000 грн. франшизи, однак виплачені страховою компанією кошти не покривають витрати на проведеня відновлювального ремонту ТЗ. Оскільки, згідно з проведеною оцінкою вартості матеріального збитку, завданого власнику ТЗ, було визначено вартість відновлювального ремонту який складає 127 379,12 грн., отже не відшкодована сума складає 78 379,12 грн.

Ухвалою від 21 лютого 2023 року до участі у справі залучено співвідповідачем ОСОБА_2 .

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 78 379,12 грн., франшизу у розмірі 1 000,00 грн., витрат на проведення оцінки вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу у сумі 4 000,00 грн. та судові витрати: на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн., судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП «РОСА-ІФ» на користь ОСОБА_1 , завдану матеріальну шкоду у розмірі 74 784,34 грн.

Стягнуто з ПП «РОСА-ІФ» на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 992,40 грн., витрати на проведення звіту оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу у сумі 4 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПП «РОСА-ІФ» адвокат - Яремчука О. О. посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції оцінюючи докази досліджені в судовому засіданні, а саме пояснення сторін, свідків та письмові матеріали, фактично в оскаржуваному рішенні не мотивував та не зазначив про наявність чи відсутність вини у зіткненні ТЗ кожного водія, зокрема, не надав оцінку дій учасників ДТП їх відповідності вимог ПДР, належним чином не мотивував вирішення питання відшкодування шкоди на загальних підставах в розумінні положень ЦК України.

В основу прийняття оскаржуваного рішення про стягнення майнової шкоди з відповідача як власника ТЗ необґрунтовано та помилково взято за основу як достовірні відомості, що зазначені в Європротоколі від 16 червня 2022 року, підписаного учасниками ДТП, в тому числі найманим працівником водієм ОСОБА_2 . А основним аргументом суду є те, що підписання протоколу в графі «Мої зауваження» свідчить про визнання ним своєї вини та є підтвердженням обставин, викладених в позовній заяві.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що даний Європротокол складений з порушенням вимог Інструкції, а відомості в ньому послідовно заперечуються водієм ОСОБА_2 як у відзиві на позов, так і у наданих поясненнях. Судом також невмотивовано та не враховано інші досліджені докази у справі, які в своїй сукупності також не підтверджуються та спростовують обставини ДТП, викладені в Європротоколі.

Крім того, представник апелянта зазначає, що саме неправомірні дії ОСОБА_3 , який умисно порушив ПДР, і стали наслідком зіткнення транспортних засобів та пошкодження автомобіля під його керуванням.

Враховуючи вищевикладене, саме водій ОСОБА_3 , не переконавшись у безпечності маневру обгону, здійснюючи обгін всупереч вимогам п.14.6 «в», в порушення вимог розділу 34 ПДР, перетинаючи лінію дорожньої розмітки 1.1., яка у даному випадку позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено, порушив правила дорожнього руху та саме він є відповідальною особою за настання ДТП.

З вказаних обставин, з врахуванням положень частини 1 статті 1188 ЦК України, відсутні правові підстави для відшкодування позивачці шкоди відповідачем, так як водій ОСОБА_4 діяв відповідно до вимог ПДР та відсутня його вина у вчиненні ДТП у заподіянні шкоди, завданої позивачці зіткнення двох ТЗ.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 16 червня 2022 року приблизно о 09:45 год. в м. Івано-Франківську по вул. Миколайчука, автомобіль PEOUGEOT PARTNER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу (а.с. 40), під керуванням водія ОСОБА_3 , який є чоловіком позивача (а.с. 41), отримав механічні пошкодження.

Учасники ДТП склали повідомлення про ДТП (європротокол) без участі працівників відповідних підрозділів МВС України, керуючись пунктом 2.11 Правил дорожнього руху України, пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та примітки до статті 124 КУпАП.

У п. 8 європротоколу вказано, що цивільно-правова відповідальність водія трактора JCB 3CX SITEMASTER, номерний знак НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі полісу АР5698751.

У п.14 європротоколу зазначено, що ДТП сталося з вини водія трактора JCB 3CX SITEMASTER, ОСОБА_2

03 серпня 2022 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» сплатила позивачці страхове відшкодування в розмірі 49 000 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 38).

На підтвердження своїх вимог, позивачем до позову було додано Звіт про оцінку № 109 від 11 липня 2022 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту КТЗ PEOUGEOT PARTNER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням зносу (матеріального збитку) становить 74 784,34 грн.;

Судом першої інстанції встановлено, що власником забезпеченого транспортного засобу JCB 3CX SITEMASTER, номерний знак НОМЕР_2 , є ПП «РОСА-ІФ».

Судом першої інстанції також було вірно встановлено, що водій ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ПП «РОСА-ІФ».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вказувала на те, що різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та спричиненими збитками слід стягнути з власника забезпеченого транспортного засобу, з яким винна особа ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 1 ст.1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 29 вказаного Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.п. 34.1-34.3. ст.34 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

При цьому, за приписами ч.ч. 1, 2 п. 33.2 ст. 33 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Системне тлумачення положень пункту 33.2 статті 33 Закону та пункту 1.7 статті 1 Закону, дає підстави для висновку, що скласти спільне повідомлення про ДТП, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону, можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими в розумінні пункту 1.7 статі 1 Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 204/3413/16-ц, від 21 листопада 2018 року № 336/851/17 (провадження № 61-25433св18), від 20 лютого 2019 року № 490/6534/15-ц (провадження № 61-20933св18).

Європротокол це спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та є підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим.

Європротоколом можна скористатися при умовах, коли: у ДТП немає фізично постраждалих людей чи людей, які загинули; обидва учасники не мають претензій щодо вживання наркотичних, алкогольних або лікарських засобів; обидва учасники згодні з обставинами події; одна із сторін визнала свою провину; обидва учасники мають бути забезпечені полісами ОСАЦВ (автоцивілки).

У разі невиконання хоча б однієї з зазначених умов, виклик відповідного підрозділу Національної поліції для оформлення ДТП є обов`язковим.

Таким чином доводи апеляційної скарги щодо заперечення водієм ОСОБА_2 обставин, викладених в Єпротоколі є безпідставними, оскільки він власноручно його підписав та підрозділ Національної поліції на місце ДТП не викликав. Складанням європротоколу на місці ДТП водії транспортних засобів дійшли згоди щодо обставин скоєння пригоди.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 щодо винуватості водія ОСОБА_3 у настанні ДТП, оскільки з його пояснень не можна беззаперечно встановити вину ОСОБА_3 та вони суперечать європротоколу, який складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, а також не містить виправлень, у його відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному Європротоколі.

Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складеного у відповідності до зазначеної норми, водіями-учасниками події, відповідач ОСОБА_2 визнав себе винним у даній ДТП.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що вина відповідача ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди доведена належним та допустимими доказами.

З клопотанням про призначення судової автотехнічної експертизи відповідачі до суду не зверталися.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В підписаному ОСОБА_2 Європротоколі обома сторонами пригоди узгоджені її обставини та зазначено що він визнає свою вину.

Відомостей про те, що ОСОБА_2 підписав Європротокол під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали справи не містять.

В свою чергу, відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «РОСА-ІФ» адвоката - Яремчука Олександра Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 грудня 2023 року залишити без змін

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева