Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2024 р.

м. Київ

справа № 755/4380/24

провадження № 2/755/3470/24

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди,

УСТАНОВИВ:

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь заборгованість з орендної плати за користуванням обладнанням в сумі 18 480,00 грн., яка складається з: орендної плати - 6 300,00 грн., неустойки - 6 300,00 грн., вартості неповернутого об`єкта оренди - 5 880,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 02.09.2021 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір оренди № ОО-02-09-21-02-О, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування обладнання, а відповідач зобов`язався прийняти обладнання та сплачувати позивачу орендну плату, а по закінченню терміну оренди повернути позивачу обладнання на умовах, визначених Договором. Однак відповідачем не виконано умови Договору оренди щодо орендної плати, не відшкодовано вартість обладнання, проігноровано вимоги позивача, якою в свою чергу 14.02.2024 року направлено на адресу відповідача Лист-вимогу щодо сплати заборгованості за Договором оренди від 02.09.2021 року, що не виконано відповідачем, тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду.

12 березня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи обізнаним про судовий розгляд справи згідно поданої ним заяви, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002 визначено, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежено законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відповідно до чинного законодавства України досудове вирішення спорів не є обов`язковою стадією у розв`язанні правових конфліктів.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Відповідно до статей 759, 760 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк . Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. (ст.ст. 761, 762 Цивільного кодексу України)

Згідно статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Судом встановлено, що 02.09.2021 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір оренди № ОО-02-09-21-02-О, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування обладнання «ВІ 820 TREK» вартістю 5 808,00 грн., а відповідач зобов`язався прийняти обладнання та сплачувати позивачу щомісячну орендну плату у розмірі 450,00 грн., а по закінченню терміну оренди повернути позивачу обладнання на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору оренди, об`єкт оренди надається в оренду для захисту транспортного засобу від можливих протиправних дій третіх осіб та задля надання можливості контролю виконання умов договору застави транспортного засобу.

Згідно п. 3.1., 3.2 Договору оренди, строк оренди складає шість місяців з моменту підписання договору оренди. Якщо орендар продовжує користуватись майном після закінчення строку договору оренди, то договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно п. 8.1, 8.3. Договору оренди, після закінчення строку оренди орендар зобов`язаний протягом 1 (одного) робочого дня повернути орендоване майно орендарю; якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення речі, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно Акту передачі об`єкта оренди до Договору оренди № ОО-02-09-21-02-О від 02.09.2021 року ФОП ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв наступне обладнання: «ВІ 820 TREK» вартістю 5 808,00 грн.

14.02.2024 року ФОП ОСОБА_1 надіслано на адресу ОСОБА_2 Лист-вимогу про сплату до 28.02.2024 року заборгованості за договором оренди у розмірі 6 300,00 грн., за послуги з вилучення об`єкт оренди - 1 650,00 грн., повернути позивачу об`єкт оренди до 28.02.2024 року, вартість якого становить 5 880,00 грн.

Відповідно до статті 772 Цивільного кодексу України, наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Відповідно до частин першої, другої статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої частиною другою статті 785 ЦК України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України)

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України)

Разом з тим, вимогами ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України. Така неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України. (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 924/80/19)

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору ставлять вимоги позивача про стягнення з орендаря відповідача ОСОБА_2 на її користь заборгованості з орендної плати за користуванням обладнанням в сумі 6 300,00 грн., відшкодування вартості обладнання у розмірі 5 880,00 грн. та стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне повернення обладнання після закінчення терміну оренди у розмірі 6 300,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, керуючись нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства України, суд дійшов висновку про порушення відповідачем ОСОБА_2 умов Договору оренди № ОО-02-09-21-02-О від 02.09.2021 року, в частині своєчасного здійснення орендної плати за користування орендованою річчю та своєчасного повернення орендованої речі на вимогу позивача. Таким чином, встановивши порушення з боку відповідача зобов`язань за Договором оренди, у суду наявні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 , заявленої останньою орендної плати в сумі 6 300,00 грн. Та, оскільки відповідачем орендоване майно за актом приймання-передачі не було повернуто позивачу, та ним не надано до суду доказів вжиття заходів щодо належного виконання зобов`язання стосовно повернення орендованого майна на вимогу позивача, то у суду наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача у якості відшкодування вартість орендованого майна у розмірі 5 808,00 грн., яка підтверджена підписаним сторонами Актом передачі обладнання від 02.09.2021 року.

Крім того, підлягає до відшкодування на користь позивача неустойка за несвоєчасне повернення обладнання, передбачена п. 8.1, 8.3 Договору оренди, нарахована з дня настання строку виконання зобов`язання за Договором, який було багаторазово автоматично пролонговано сторонами, тобто з дня пред`явлення такої вимоги позивачем - з 29.02.2024 року, що є днем закінчення настання повного виконання зобов`язання за Договором оренди за вимогою позивача, за 6 календарних днів, тобто у розмірі 174,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди, підлягає частковому задоволенню.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 804,98 грн., пропорційно задоволеній сумі позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 6, 525, 526, 614, 615, 626. 627, 759-764, 772, 785 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 77, 81, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) грошові кошти за Договором оренди № ОО-02-09-21-02-О від 02.09.2021 року на загальну суму 12 282,00 грн., судовий збір у розмірі 804,98 грн., а всього на загальну суму 13 086 (тринадцять тисяч вісімдесят шість) гривень 98 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 08 квітня 2024 року.

Суддя: В.І. Галаган