Провадження № 2-з/761/16/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Юзькова О.Л., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває данацивільна справа.

Разом з позовом представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно відповідачів ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме квартиру АДРЕСА_3 , шляхом заборони її відчуження до розгляду справи по суті. Заява мотивована тим, що що 26 лютого 2018 року позивачка на підставі Договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко О.П. набула у власність квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 29,50 кв.м., з якої житлова площа становить 15.90 кв.м. 26 вересня 2018 року позивачка у відповідності довіреністю виданою та посвідченою приватним до змісту підписаної нею нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барамія Н.Г., уповноважила ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , кожен з яких мав право діяти окремо та представляти інтереси позивачки з питань пов?язаних в тому числі щодо відчуження шляхом продажу належної їй квартири АДРЕСА_3 . 26 листопада 2018 року від імені та в інтересах позивачки, ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 загальною площею 29,5 кв.м., житловою 15,9 кв.м. Зазначений Договір купівлі продажу укладений з покупцями - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожен з яких придбав частину квартири АДРЕСА_3 загальною площею 29,5 кв.м., житловою 15,9 кв.м. Договір купівлі продажу був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за номером 1648, а про його укладання позивачка дізналась лише 2020 року перевіряючи інформацію про наявність у неї права власності на квартиру АДРЕСА_3 та отримавши у приватного нотаріуса яким було посвідчено такий договір лише його фото копію. Змістом пункту 2.1. Договору була визначена ціна об?єкту купівлі-продажу в розмірі 388 886,63 грн. виходячи із Звіту про оцінку майна від 23 листопада 2018 рок виконаного суб?єктом оціночної діяльності - ТОВ «Центр розвитку будівництва та архітектури». У відповідності до пункту 2.2. Договору продаж вчинений за ціною в розмірі 388 886,63 грн., форма розрахунку - безготівкова, яка повинна була бути сплачена протягом 3 днів з дати укладання Договору. Згідно приписів Цивільного кодексу України після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов?язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення (ст. 1006 ЦК

України), а крім цього негайно передати довірителеві все одержане у зв?язку з виконанням зоручення (ст. 1006 ЦК України). Повірені особи, тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , звіт про виконання доручення позивачці не надали, а позивачка грошових коштів в розмірі вартості об?єкта нерухомості кой був предметом договору купівлі продажу, на власний рахунок ні від повірених осіб ні від покупців не отримувала. Адвокатські запити, які були направлені як повіреній особі, яка уклала від імені позивачки договір купівлі продажу, та покупцям були залишені без відповіді враховуючи те, що повірені особи не надали звіт, як того вимагає ст. 1006 ЦК України, а покупці квартири не здійснили розрахунок за договором купівлі продажу позивачка вважає що з боку відповідачів є намір ухилитись від виконання покладених на них договором грошових зобов`язань.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Так зазначив Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р. у справі №183/5864/17-ц.

Також в зазначеній постанові Верховний Суд наголосив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Так, представником позивача у заяві, що розглядається викладено фактичні обставини, що спонукали ОСОБА_1 звернутися до суду з позовомпро стягнення боргу.

Проте представником позивача не надано до суду доказів можливих недобросовісних дій відповідачів та не наведено обгрунтування щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява про забезпечення позову, задоволенню не пілягає.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. ст. 149-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійович про стягнення боргувідмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: