справа № 462/1147/21
УХВАЛА

про оскарження дій приватного виконавця

(повний текст)

28 березня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кирилюка А. І.,

за участю секретаря судового засідання Заболотної Я. Ю.,

скаржника ОСОБА_1 ,

особи, дії якої оскаржується ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на протиправні дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни у виконавчому провадженні № 47370226, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2024 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 06.03.2024 року, про стягнення з боржника основної винагороди від 06.03.2024 року, про арешт коштів боржника від 06.03.2024 року, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 06.03.2024 року у виконавчому провадженні № 74370226, зобов`язання до вчинення дій (з урахуванням уточнень),

встановив:

Фактичні обставини справи та суть скарги, яка розглядається судом.

ОСОБА_1 , 15.03.2024 року (вх. № 6621) звернувся до суду зі письмовою скаргою, у якій просить суд:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю. А. у виконавчому провадженні № 74370226 щодо неналежного виконання своїх посадових обов`язків, передбачених ст. 18,28,71,74 ЗУ «Про виконавче провадження»;

- скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю. А. у виконавчому провадженні № 74370226 про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2024 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 06.03.2024 року, про стягнення з боржника основної винагороди від 06.03.2024 року, про арешт коштів боржника від 06.03.2024 року, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 06.03.2024 року;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінську Ю. А. у виконавчому провадженні № 74370226 зняти арешт з банківських рахунків ОСОБА_1 у АТ КБ «Приватбанк», АТ «А-Банк», АТ «Ідея Банк».

- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю. А. на користь ОСОБА_1 незаконно стягнуті кошти в розмірі 14 822 грн. 69 коп.

Скарга обґрунтована зокрема тим, що 15.12.2021 року Залізничним районним судом м. Львова у справі № 462/1147/21 ухвалено рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 10 947 грн. 11 коп. заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 11.10.2015 року по 01.07.2018 року та стягнення з відповідачів на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 1 897 грн. 84 коп. судового збору. Відтак сума боргу з кожного відповідача складає: 10 947 грн. 11 коп. + 1 897 грн. 84 коп. = 12 844 грн. 95 коп.; 12 844 грн. 95 коп. : 5 = 2 568 грн. 99 коп. 18.01.2024 року останній сплатив свою частку заборгованості в сумі - 2 568 грн. 99 коп., що підтверджується копією банківської квитанції, що додається суду як доказ. Також зазначає, що 11.03.2024 року ним отримано копію постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю. А. від 06.03.2024 року про відкриття виконавчого провадження № 74370226, копію постанови від 06.03.2024 року про стягнення з боржника основної винагороди. Решту копій оскаржуваних постанов останньому приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю. А. не скерувала, чим грубо порушила ст. ст. 28, 71 Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин, просить суд задовольнити вимоги зазначені у скарзі у повному обсязі.

Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. (а.с. 5).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.03.2024 року скаргу ОСОБА_1 на протиправні дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю. А. у виконавчому провадженні № 47370226, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2024 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 06.03.204 року, про стягнення з боржника основної винагороди від 06.03.2024 року, про арешт коштів боржника від 06.03.2024 року, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 06.03.2024 року у виконавчому провадженні № 74370226, зобов`язання до вчинення дій прийнято до судового розгляду та призначено судове засідання в приміщенні Залізничного районного суду м. Львова. (а.с. 6-7).

28.03.2024 року (вх. № 7700) на адресу Залізничного районного суду м. Львова від ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення вимог скарги (а.с. 52).

Позиція осіб, які беруть участь у справі.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю. А. у судовому засіданні просила у задоволенні скарги відмовити повністю. Окрім цього, 27.03.2024 року (вх. № Еп-1454/24) подала письмові заперечення на скаргу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , скаргу підтримав, покликаючись на її мотиви, просив суд задовольнити таку у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали скарги, надавши оцінку доводам такої у сукупності із заявленими скаржником вимогами, вивчивши матеріали виконавчого провадження № 47370226 дійшов наступних висновків.

Встановлені судом обставини.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова № 462/1147/21 від 15.12.2021 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 10 947 грн. 11 коп. заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 11.10.2015 року по 01.07.2018 року та стягнуто з відповідачів на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 1 897 грн. 84 коп. судового збору.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю. А. перебувало виконавче провадження № 74370226 з примусового виконання виконавчого листа № 462/1147/21, виданого 24.10.2023 року Залізничним районним судом м. Львова про солідарне з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 10 947 грн. 11 коп. заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 11.10.2015 року по 01.07.2018 року, стягнуто з відповідачів на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 1 897 грн. 84 коп. судового збору. Виконавчий лист був пред`явлений до виконання на підставі заяви стягувача ЛКП «Залізничнетеплоенерго» від 22.02.2024 року.

06.03.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання зазначеного вище виконавчого документа.

06.03.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю. А. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 1 284 грн. 49 коп.

06.03.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю. А. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 219 грн. 66 коп.

06.03.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю. А. винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено на виконання банківським установам.

07.03.2024 року приватним виконавцем направлено АТ «Ідея Банк» платіжну вимогу для списання коштів з рахунку боржника НОМЕР_1 .

08.03.2024 року АТ «Ідея Банк» перераховано на депозитний рахунок приватного виконавця Шелінської Ю. А. кошти, що були на рахунках боржника в розмірі 5 390 грн. 67 коп.

Згідно платіжної інструкції № 14367 від 08.03.2024 року приватним виконавцем перераховано на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 1 897 грн. 84 коп. судового збору.

Згідно платіжної інструкції № 14368 від 08.03.2024 року приватним виконавцем перераховано на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 2 372 грн. 55 коп. заборгованості.

Згідно платіжної інструкції № 14369 від 08.03.2024 року приватним виконавцем перераховано на користь приватного виконавця 693 грн. 25 коп. витрат виконавчого провадження та 427 грн. 03 коп. основної винагороди приватного виконавця.

08.03.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження в сумі 473 грн. 59 коп.

12.03.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних та постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, згідно яких внесено виправлення до автоматизованої системи виконавчого провадження та винесених приватних виконавцем процесуальних документах, якими виправлено описку з «судовий наказ» на «виконавчий лист».

21.03.2024 року приватним виконавцем направлено АТ «Ідея Банк» платіжну вимогу для списання коштів з рахунку боржника НОМЕР_2 .

22.03.2024 року АТ «Ідея Банк» перераховано на депозитний рахунок приватного виконавця Шелінської Ю. А. кошти, що були на рахунках боржника в розмірі 9 432 грн. 02 коп.

Згідно платіжної інструкції № 14713 від 21.03.2024 року приватним виконавцем перераховано на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 8 574 грн. 56 коп. заборгованості.

Згідно платіжної інструкції № 14714 від 21.03.2024 року приватним виконавцем перераховано на користь приватного виконавця 857 грн. 46 коп. основної винагороди приватного виконавця.

21.03.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із стягненням з боржника на користь ЛКП «Залізничнетплоенерго» 10 947 грн. 11 коп. заборгованості, 1 897 грн. 84 коп. судового збору, 1 284 грн. 49 коп. основної винагороди приватного виконавця та 693 грн. 25 коп. витрат виконавчого провадження.

Застосоване судом законодавство при розгляді скарги.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зауважував, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (справа «Жовнер проти України» від 29.06.2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вказаним Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону, а також рішеннями, які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже підставою для визнання рішення, дії чи бездіяльності виконавця неправомірними в порядку судового контролю за виконанням судових рішень є порушення державним виконавцем прав учасника виконавчого провадження.

Якщо ж рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені виконавцем відповідно до закону, в межах своїх повноважень і право заявника не було порушено, суд має відмовити в задоволенні скарги.

Так, згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 64, 67, 68 ЖК України та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», Постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 543 ЦК України кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 18 Закону «Про виконавче провадження» встановлено, що на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою статті 18 Закону «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження»).

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, в тому числі, звернення стягнення на кошти боржника.

Частиною ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно із ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Таким чином, арешт коштів боржника за постановою виконавця про арешт коштів це прямий обов`язок виконавця і один з заходів примусового виконання рішення.

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Мотиви та висновки суду.

Сторона виконавчого провадження, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Скаржником не надано доказів, що державним виконавцем було порушено вимоги закону та його дії на час вчинення виконавчої дії були неправомірними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи скаржника є безпідставними та необґрунтованими, а наведені скаржником обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду скарги, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову у задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України).

Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, попередній розрахунок витрат на правову допомогу адвоката становить 10 000 грн. 00 коп.

На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи долучено:

- копію договору про надання правової допомоги № 7 від 26.03.2024 року, укладеного між Адвокатським бюро «Віталія Репака» та приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю. А;

- копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВС № 1270967 на ім`я ОСОБА_7 ;

- копією остаточного розрахунку сум судових витрат та детального опису виконаних робіт для визначення розміру витрат на правничу допомогу адвоката від 26.03.2024 року;

- акт прийому-передачі наданих правничих послуг до Договору про надання правової допомоги № 7 від 26.03.2024 року.

Суд враховує, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у положеннях ст. 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду № 910/15191/19 від 01.10.2020 року).

Скаржник скористався своїм правом на подачу письмових пояснень/заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, оскільки за положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020 року.

Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже при визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому, суд враховує, що складання заперечення на скаргу не потребувало аналізу великої кількості документів.

Так, надання правничої допомоги адвокатом у даній справі зводилося до складання та подання заперечення, з мінімальною кількістю доказів.

Враховуючи зазначене, результат розгляду справи у суді, оцінивши подані докази на підтвердження понесених витрат, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, поведінку сторони під час розгляду справи, суд вважає що заявлений представником особи, дії якої оскаржуються розмір витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 1 500 грн. 00 коп., що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258-259, 263-268, 272, 353, 355, 447-453 ЦПК України, суд -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на протиправні дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни у виконавчому провадженні № 74370226, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2024 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 06.03.2024 року, про стягнення з боржника основної винагороди від 06.03.2024 року, про арешт коштів боржника від 06.03.2024 року, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 06.03.2024 року у виконавчому провадженні № 74370226, зобов`язання до вчинення дій (з урахуванням уточнень) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи:

Скаржник: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 );

Особа, бездіяльність якої оскаржується: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна (юридична адреса: 79029, м. Львів, вул. Окружна, 57а, каб. 201;

Стягувач: Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» (, адреса: 79054, м. Львів, вул. Петлюри, 4а).

Повний текст ухвали складено 01.04.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: