КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024року місто Київ

Справа № 761/15211/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7375/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Желепи О.В.,

Суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року (ухвалене у складі судді Пономаренко Н.В., повне рішення складено 15 грудня 2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО», треті особи: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення страхової виплати

ВСТАНОВИВ

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до АТ «Страхова компанія «ІНГО» про захист прав споживачів шляхом стягнення страхового відшкодування, в якому просив стягнути з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 страхову виплату в розмірі 85 705 693 грн 25 к.

Позов обґрунтовано тим, що 08 червня 2005 року між сторонами було укладено договір страхування № ОД/0005/2005, згідно якого об`єктом страхування є майнові інтереси страхувальника (позивача), а саме: комплекс будівель, загальною площею 2 712,9 кв. м., оціночною вартістю 17 835 529 грн за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане майно перебувало у заставі на підставі договору іпотеки , укладеним між позивачем та Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором № СМ-500/013/2006. Позивач зазначає, що грошові кошти за цим договором отримані ним на споживчі цілі (п.2 даного Договору), в цей договір банк зобов`язав включити обороти іншого підприємства СПД ОСОБА_2.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 28липня 2006 року отримав кошти від позивача і написав розписку на 10 000 грн із зобов`язанням повернути їх в строк до 28 липня2007 року. Ця сама особа отримала кошти і написала 31липня 2006 року в присутності свідків (менеджера ТОВ «Укртехнопроект», - ОСОБА_3 та менеджера з логістики - ОСОБА_4 ) розписку на 25 000 доларів США із зобов`язанням повернути їх в строк до 01серпня 2007 року, а також отримав ще 25 000 доларів США із зобов`язанням повернути їх в строк до 01 серпня 2007 року, що підтверджують відповідні розписки від 28.07.2006 рокута від 31.07.2006 року.

Зазначає, що ОСОБА_2 мав доступ до товарно-матеріальних цінностей, як менеджер з продажів ТОВ «Укртехнопроект», та вів окрему фірму під назвою СПД ОСОБА_2 , обороти якої згідно п. 2.3.8 кредитного договору від 10 травня 2006 року були вписані як права та обов`язки сторін позичальника для умов отримання кредиту, про що свідчать банківська виписка від 01лютого 2006 року, про стан рахунку ФОП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 та довідка АКБ «Райфазенбанк Україна» від 12 квітня2006 року про обороти за період з 01.06.2005 по 31.03.2006 в розмірі 449 688,45 грн.

На переконання позивача, відповідні кошти булипрограні ОСОБА_2 в казино, про що свідчить заява ОСОБА_5 від 19.08.2016. Поивач зазначає, що співпрацю між ОСОБА_2 та АКБ «Райфазенбанк Україна» йому запропонував сам АКБ «Райфазенбанк Україна».

У позовній заяві зазначено, що в порушення своїх зобов`язань ОСОБА_2 отримані в борг кошти позивачу не повернув, про що свідчить, зокрема, заява від 19.08.2016, заява про бездіяльність Приморського ВП у м. Одеса ГУНП в Одеській області від 20.08.2021, фіскальний чек від 20.08.21.

Позивач вважає, що наведене вказує на настання страхового випадку в розумінні умов Договору, згідно якого розмір страхових виплат не може перевищувати розмір застрахованого майна, страхове відшкодування складає згідно додатку від 05.06.2009 до Договору 17 835 529 грн., що на той момент складало 2 343 696, 32 доларів США (за курсом 1 долар США - 7, 61 грн. станом на 05.06.2009), а станом на момент подання позову 2 343 696, 32 доларів США становлять 85 705 693,25 грн. (за курсом 1 долар США - 36, 5686 грн. станом на 27.04.2009).

Позивачем зазначено, що відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання не виконує, страхове відшкодування не виплатив, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з позовом, який і просив задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 19 січня 2024 року, згідно поштової відмітки, направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 страхову виплату в розмірі 85 705 693 грн 25 к.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Зазначає, що відповідач своїми твердженнями про те, що «10 квітня 2018 року до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» із повідомленням про настання страхового випадку звернувся Страхувальник ОСОБА_1 : заволодіння майном, попередня сума збитку 4 000 000 долл. США. До повідомлення страхувальником було надано витяг з кримінального провадження №0008921, відповідно до якого 31.05.2016 року на мобільний телефон ОСОБА_1 зателефонувала невідома особа, яка погрожувала йому та членам його сім?ї фізичною розправою, та витяг із кримінального провадження № 00004662, відповідно до якого 24.06.2016 року надійшла заява ОСОБА_1 з проханням прийняти міри до невстановленої особи, яка вимагає з нього грошові кошти» - вводить суд в оману.

Так, Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 522/19792/18 визнав події в кримінальних провадженнях №0008921 та № 00004662 страховим випадком, а також порушенням банківської таємниці та протиправними діями третіх осіб, але не в межах строків дії відповідного страхового договору, оскільки страхова подія відбулася 31.05.2016.

Вказує, що безпідставним є посилання на те, що вигодо набувачем в договорі страхування № ОД/0005/2005 є ОТП Банк, оскільки в договорі відсутня печатка та підпис цього банку, а наявні лише підпис та печатка Райфазен банку України, який припинив свою діяльність в 2006 році. Крім того, згідно умов договору зміна вигодо набувача в страховому договорі заборонена (можливо виключно за згодою сторін).

Зазначає, що обставини даної справи свідчать про настання страхового випадку в розумінні умов Договору.

Посилається на те, що відмовляючи у задоволені позову суд не навів жодних мотивів, чому суд не приймає та відхиляє доводи та докази надані позивачем, та формально послався на недоведеність позовних вимог через нібито відсутність спричинення збитків.

Вказує, що висновок суду про те, що з договору страхування вбачається, що під страховий випадок підпадають не самі по собі протиправні дії, а дії направлені на знищення або пошкодження застрахованого майна та спричиненням такими діями збитків, спростовується п. 1.3.4 Договору, згідно якого страховим випадком є збитки внаслідок, зокрема, зловмисних дій третіх осіб. В даному випадку, не повернення ОСОБА_2 отриманих від позивача грошових коштів і вказує на зловмисні дії ОСОБА_2 в розумінні умов страхового договору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Відповідач та треті особи своїм правом на надання відзиву не скористались.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції

У судовому засіданні представник позивача адвокат Орез В. П., який приймав участь в режимі відео конференції, доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені судом належним чином.

Відповідач АТ «Страхова компанія «Інго» та третя особа АТ «ОТП Банк» повідомлялись про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявні відповідні звіти про доставку.

ОСОБА_2 повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, однак поштова кореспонденція повернулась на адресу апеляційного суду як не отримана з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторонни повідомлялись про розгляд справи належним чином, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності нез`явившихся осіб.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь Головуючого судді Желепи О. В., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що 08 червня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (страховик), ОСОБА_1 (страхувальник) та АКБ «Райфайзенбанк Україна» (вигодонабувач) було укладено договір страхування № ОД/005/2005 за умовами якого об`єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, використанням, розпорядженням майном, а саме: комплекс зданій, загальною площею 2 712,9 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 7 134 338,01 грн, що знаходиться в заставі у Вигодонабувача згідно кредитного договору №СМ-500/007/2005 від 06.06.2005 р. зі всіма змінами та доповненнями (п. 1.2.).

Відповідно до п. 3.3. Договору, договір набуває чинності з 08 червня 2005 року та діє до 07 червня 2010 року (обидві дати включно).

Сторонами не заперечувалось, що 03 червня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду № 8 до Договору страхування № ОД/005/2005, якою викладено договір у новій редакції - об`єктом страхування зазначено комплекс будівель загальною площею 2 712,90 кв.м. оціночною вартістю 17 835 529,00 грн. (п. 1.1.1 Додаткової угоди № 8 до Договору страхування № ОД/005/2005) Відповідно п.1.7. Договору майно вважається застрахованим, якщо воно перебуває за адресою: АДРЕСА_1 .

Термін дії договору відповідно до п. 3.2.2.1. з 07 червня 2011 року по 06 червня 2012 року (366 днів).

Згідно п. 1.3. Додаткової угоди № 8 до Договору страхування № ОД/005/2005 (надалі - Договору) страхова сума за цим Розділом погодження у розмірі оціночної вартості майна, зазначеної у п.1.1. цього Розділу, і складає 8 739 025,00 грн.. Безумовна франшиза - 87 390,35 грн.

Вигодонабувачем за договором є ПАТ «ОТП Банк».

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виснував, що стороною позивача не було доведено в судовому засіданні та не надано відповідні докази, які б свідчили про те, що неповернення ОСОБА_2 позивачу грошових коштів за розписками направлене на пошкодження або знищення застрахованого майна, є таким, що призвело до пошкодження або знищення застрахованого майна, та наявності збитків, а також те, що вказані дії ОСОБА_2 були кваліфіковані компетентними державними органами у відповідності до Кримінального кодексу України, як злочин. Укладання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 договорів позики оформленим розписками щодо надання позивачем грошових коштів ОСОБА_2 у борг не є страховим випадком за договором страхування. Протилежного позивач не довів.

Також суд вказував, що позивач не надав доказів на підтвердження настання страхових випадків, що передбачені договором страхування, а сам по собі факт будь-яких протиправних дій третіх осіб не є підтвердженням настання страхового випадку.

Крім того суд звернув увагу, що договір страхування припинив свою дію 06 червня 2012 року відповідно до його умов.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Положеннями частини першої статті 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 ЦК України визначено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку ( страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

З частини першої статті 997 ЦК України вбачається, що договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом.

Пунктом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про страхування» визначено, що дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі закінчення строку дії.

Згідно ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 2ст.985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

З ч. 4 ст. 3 Закону України «Про страхування» вбачаєьтся, що страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно з частиною четвертою статті 636 ЦК України, якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Фактично позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що неповернення грошових коштів ОСОБА_2 за розписками від 28.07.2006, 31.07.2006 та 31.07.2006 є страховим випадком в розумінні Страхового договору.

Позивач вказує, що грошові кошти мали бути повернуті за першою розпискою до 28.07.2007, а за двома іншими до 01.08.2007.

Тому позивач вважає, що страховий випадок настав саме в той період, і застосовуватись мали положення договору страхування № ОД/005/2005.

Апеляційний суд погоджується з тим, що у разі настання страхового випадку у 2007 році мали бути застосовані положення договору страхування № ОД/005/2005 від 07.06.2005 та місцевий суд мав керуватись вказаними положеннями.

Разом з тим, посилання місцевого суду на положення додаткової угоди №8 до договору страхування № ОД/005/2005 від 07.06.2005 не вплинули на правильність висновків суду щодо недоведеності позивачем факту настання страхового випадку.

Як вже було встановлено місцевим судом, відповідно до п. 1.2. договору страхування № ОД/005/2005 від 07.06.2005 об`єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, використанням, розпорядженням майном, а саме: комплекс зданій, загальною площею 2 712,9 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 7 134 338,01 грн, що знаходиться в заставі у Вигодонабувача згідно кредитного договору №СМ-500/007/2005 від 06.06.2005 р. зі всіма змінами та доповненнями.

Згідно п. 1.3.4 договору страхування № ОД/005/2005 від 07.06.2005 відшкодовуються збитки внаслідок загибелі або пошкодження зазначеного в п. 1.2 майна внаслідок зловмисних дій третіх осіб.

Аналіз вказаних положень договору свідчить про те, що зловмисні дії третіх осіб мають бути спрямовані саме на знищення або пошкодження нерухомого майна, яке передавалось в іпотеку.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, під страховий випадок підпадають не самі по собі протиправні дії, а дії направлені на знищення або пошкодження застрахованого майна, за вчинення яких згідно законодавства України передбачена кримінальна відповідальність та спричинення такими діями збитків.

Матеріали справи не містять доказів, що неповернення коштів ОСОБА_2 призвело до знищення або пошкодження страхового майна.

Тому, місцевий суд правильно констатував, що позивачем не доведено настання страхового випадку через неповернення третьою особою грошових коштів.

Посилання позивача на заяву про бездіяльність Приморського ВП у м. Одеса ГУНП в Одеській області від 20.08.2021, як на доказ неповернення боргу ОСОБА_2 та вчиненняним кримінального правопорушення, не приймаються апеляційним судом до уваги.

З вказаної заяви не вбачається за можливе встановити, що неповернення коштів спричинило настання страхового випадку в розумінні Страхового договору.

Посилання скаржника на те, що вигодонабувачем в договорі страхування №ОД/0005/2005 був саме АКБ «Райффайзенбанк Україна», який припинив своє існування в 2006 році, а жодних змін до договорів іпотеки та страхового договору не вносилось, тому суд помилково вказував на відсутність відмови ПАТ «ОТП Банк», як вигодонабувача, від права на отримання страхового відшкодування, колегія суддів не приймає до уваги.

Також колегія суддів не приймає до уваги твердження позивача, що останній не надавав свою згоду на заміну вигодонабувача за договором страхування № ОД/0005/2005.

Договір страхування №ОД/0005/2005 діяв з 08 червня 2005 року до 07 червня 2010 року(обидві дати включно).

Як вбачається з відкритої інформації в мережі Інтернет, АКБ «Райффайзенбанк Україна» () у 2006 році не припинив своє існування, у зв`язку з викупом компанією OTP Bank Plc., а змінив свою назву на Закрите акцiонерне товариство «ОТП Банк» (). В подальшому змінили на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» ().

Суд звертає увагу, що зміна найменування (назви) вигодонабувача, не є заміною однієї юридичної особи на іншу, а тому заміна вигодонабувача в договорі не відбулась.

Таким чином, вказані вище доводи скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач вводив суд в оману, а Верховний Суд у справі № 522/19792/18 визнав події зазначені у кримінальних провадженнях №0008921 та № 00004662 страховим випадком, відхиляються колегією суддів, оскільки обставини , що встановлювались під час розгляду справи на яку посилається скаржник не є релевантними з обставинами даної справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевий суд не навів жодного мотиву неврахування доводів позивача та формально послався на недоведеність позову, відхиляють колегією суддів.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року є обґрунтованим, судом надано належну оцінку доводам позивача.

Крім того, апеляційний суд зазначає наступне.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції виконав свій обов`язок щодо надання обґрунтування тим доводам позивача, які безпосередньо впливали на встановлення обставин, які входили до предмету доказування в даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Апеляційний суд встановив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись ст. ст. 268, 367,368, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2024 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська