Справа №591/2467/24
Провадження № 2-з/591/20/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Сидоренко А.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Якименко Ольги Ігорівни про забезпечення позову у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

11 березня 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Якименко О.І. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 5946/2024/4316346 від 13 лютого 2024року транспортного засобу автомобіля марки Ford Escape, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , укладений 13 лютого 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Ford Escape, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмір 277759,16 грн., припинивши право власності дружини на 1/2 частку у спільному майні.

Одночасно з позовною заявою представником позивачки подано до суду заяву про забезпечення позову, яку обгрунтовує тим, що під час перебування у шлюбі в 2022 році позивачка та ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя придбали з аукціону в Сполучених Штатах Америки у спільну сумісну власність зазначений транспортний засіб, який сторони за спільні кошти повністю відновили (відремонтували) та 24 червня 2022 року зареєстрували на ім`я чоловіка ОСОБА_2 . З вказаного часу до 13 лютого 2024 року сторони користувалися спільно вищевказаним автомобілем, проживали разом однією сім`єю. 14 лютого 2024 року ОСОБА_2 повідомив позивачку про те, що він її покидає, бажає розірвати шлюб. Також він повідомив, що не бажає ділити з позивачкою спільні грошові накопичення, які зароблені в шлюбі та зберігалися у матері відповідача, та не бажає ділити спільний вищевказаний транспортний засіб.

На сьогодні сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, ОСОБА_2 проживає окремо від позивачки.

01 березня 2024 року позивачка звернулася за консультацією до адвоката з приводу розірвання шлюбу та мирного вирішення питання щодо поділу спільного майна з чоловіком. Адвокат роз`яснила, що для цього необхідні відомості щодо підтвердження права власності на спірне майно та відомості на підставі яких документів подружжям було придбано таке майно.

В цей же день в сервісному центрі МВС позивачку повідомили про факт того, що 13 лютого 2024 спірний транспортний засіб ОСОБА_2 перереєстрував на ім`я своєї матері ОСОБА_3 .

Повідомляє, що ОСОБА_2 має вищу юридичну освіту, він навчався в Сумській філії Харківського національного університету внутрішніх справ, він є юридично грамотною людиною і обізнаний з вимогами чинного законодавства України. ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 та свекрухою позивачки, у подружжя з нею були близькі довірливі відносини, вона достеменно обізнана, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, що на придбання автомобіля також були використані грошові кошти надані батьком позивачки, достеменно була обізнана з фактом того, що переоформлення вищевказаного автомобіля на її ім`я здійснюється виключно з метою ухилення її сина ОСОБА_2 від поділу спільного майна подружжя з його дружиною, позивачкою.

Також, від спільних знайомих 01 березня 2024 року позивачка довідалася, що на разі ОСОБА_2 продовжує користуватися та продає їх транспортний засіб, який вже 13 лютого 2024 року оформлено на ім`я його матері.

07 березня 2024 року ТСЦ МВС № 5946 надано відповідь на запит, в якій вказано, що за ОСОБА_2 за період шлюбу було зареєстровано два автомобілі, спірний автомобіль було придбано сторонами на підставі посвідчення митниці SM № 0018707 та вантажно-митної декларації UA805020/2022/002181, однак 13 лютого 2024 року перереєстровано на ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу № 5946/2024/4316346 від 13 лютого 2024 року, до запиту надані копії документів із прихованими персональними даними та ціною договору.

Позивачка зазначає, що не давала згоди на перереєстрацію спільного транспортного засобу, правочин, який є предметом позову є фраудаторним правочином. Між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя спірного автомобіля. З підстав, що відповідач є титульним власником автомобіля та має можливість без згоди дружини здійснити відчуження спільного майна подружжя, який сім`я використовувала для інтересів сім`ї, як засіб пересування. Вищезазначені дії відповідача порушують право власності позивачки та можуть унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. На сьогодні у позивачки є обгрунтовані докази того, що відповідачі здійснять продаж або подарують або перереєструють на третю особу спільне майно подружжя, що в свою чергу може призвести до порушення права власності та незаконного позбавлення її можливості володіти та користуватися своїм майном.

Посилаючись на вказане, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту і заборонити власнику вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу - автомобіля марки Ford Escape, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова/шасі (VIN) НОМЕР_2 , зареєстрованого 13 лютого 2024 року на ім`я ОСОБА_3 .

Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії тощо.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Співвідносячи негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, суд вважає, що забезпечення позову у виді накладення арешту на автомобіль і заборони власнику вчиняти будь-які дії щодо його відчуження не є спвімірним із заявленими позовними вимогами ОСОБА_1 , яка порушує питання про стягнення з відповідача ОСОБА_2 компенсації вартості частки спільного майна подружжя, припинивши право власності дружини на частку у спільному майні, не порушуючи питання про визнання за позивачкою права власності на вказаний автомобіль.

Також позивачкою не вказано обгрунтованості доводів щодо необхідності вжиття зазначених заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та заборону вчиняти дії щодо відчуження транспортного засобу з урахуванням заявлених позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним без вимог про застосування наслідків недійсності правочину та яким чином невжиття вказаного виду забезпечення позову призведе до невиконання судового рішення про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, в разі його задоволення.

Отже заявлені способи забезпечення позову не відповідають предмету позову, оскільки не доведено, що невжиття таких заходів буде забезпечено неможливість виконання рішення суду за результатами розгляду позовних вимог.

Заявницею не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання рішення суду або ефективному захисту її прав та інтересів за заявленими нею вимогами, а тому заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150,153, 260, 261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Якименко Ольги Ігорівни про забезпечення позову у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та поділ майна подружжя відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.П.Сидоренко