Справа № 754/3190/24
У Х В А Л А

Іменем України

11 березня 2024 року Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Гринчак О.І., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, перевіривши виконання вимог ст. 293 ЦПК України за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із спільною заявою подружжя, яке має дітей, про розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Частиною першою статті 109 СК України визначено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 4, 8, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У заяві про розірвання шлюбу заявники вказують, що сімейне життя між ними не склалося; фактично шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться.

Однак заява про розірвання шлюбу не містить повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й не містить посилання на засоби їх доказування, адже у заяві не зазначено час та причини фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям, не вказано, де наразі проживає кожен із подружжя, та діти.

У заяві також зазначається, що батьки за договором досягли згоди про те, що після їх розірвання шлюбу та до досягнення дітьми віку, з якого вони самостійно зможуть обирати місце проживання, діти будуть проживати спільно з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, відповідно до пункту 1 договору про сплату аліментів на дітей, здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини та участі у вихованні дитини від 26 січня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліньковою І.Г та зареєстрованого в реєстрі за № 104, батьки за цим договором досягли згоди про те, що до досягнення дітьми віку, з якого вони самостійно зможуть обирати місце проживання, діти будуть проживати спільно з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , або за іншою адресою, за місцем перебування (проживання) батька.

Слід зауважити, що адреса: АДРЕСА_2 є місцем реєстрації матері - ОСОБА_1 .

Таким чином, заявникам слід навести обґрунтування своїх вимог щодо часу та причин припинення шлюбних відносин та дійсного місця проживання дітей.

Відповідно до частини четвертої статті 175 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду заяви у справах окремого провадження справляється судовий збір в сумі

0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

До матеріалів заяви на підтвердження сплати судового збору ОСОБА_2 додано квитанцію на суму 605,60 грн.

Водночас, в порушення вимог п. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» та ч. 4 ст. 175 ЦПК України, матеріали справи не містять доказів сплати судового збору другим заявником - ОСОБА_1 .

Залишення заяви без руху з зазначених вище підстав не є по своїй суті обмеженням права на доступ до суду, оскільки відповідає вимогам закону та основним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб та строк їх усунення.

Вище викладене дає підстави для висновку, що заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

Керуючись ст. 10, 175, 177, 185, 293, 294, 315, 318 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, залишити без руху.

Надати заявникам строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Ухвала підписана в день її постановлення.

Суддя Деснянського

районного суду міста Києва Оксана Гринчак