Провадження №2/523/600/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"29" лютого 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мурманової І.М.,

за участю секретаря Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до договору найму житла в будинках комунальної власності її батьку ОСОБА_3 , складом родини: ОСОБА_4 (дружина) ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_5 (онук) та ОСОБА_2 (дочка) надано у безстрокове користування квартиру АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації № 424р від 20.07.2011 року, особовий рахунок на квартиру відкрито на ім`я ОСОБА_4 з правом укладення договору найму. Позивач зазначає, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_3 , та ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_4 . Після смерті батьків та сина в квартирі залишись зареєстрованими позивач та відповідач у справі ОСОБА_2 , яка в 1996 році виїхала з даної квартири та її місце проживання є невідомим. Позивач зазначає, що в квартирі відсутні речі відповідача, вона не намагалась вселитись до квартири та їй відповідно не чинились перешкоди у вселенні.

На підставі викладеного позивач просить: визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщення в квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 05 вересня 2023 року позовну заву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам було надіслано копію ухвали суду. відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.

На адресу суду надійшла заява позивача про приєднання до матеріалів справи доказів на підтвердження позовних вимог (а.с.32,34).

Чергове судове засідання у справі призначено на 29 лютого 2024 року, сторони до суду не з`явились, про слухання справи повідомлялись.

В судове засідання позивач: ОСОБА_1 не з`явилась, позивач звернулась на адресу суду з заявою щодо можливості розгляду справи за її відсутності (а.с.39), згідно якої зазначила, що не заперечує з приводу заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.37-38; 31-32). Відзиву на позовну заяву не надійшло, відповідач з будь-якими заявами не зверталась.

Згідно п. 2 ч. 7 ЦПК України судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 3 ст. 211 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 29 лютого 2024 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке.

Згідно договору найму житла в будинках комунальної власності від 01.05.2004 року у безстрокове користування наймодавцю та членам його сім`ї видано квартиру АДРЕСА_1 . Договір підписано Наймодавцем директором КП ДЕЗ «Зоряне» та наймачем ОСОБА_3 (а.с.4-5).

Судом встановлено, що згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від № 424р від 20.07.2011 року запропоновано відкрито особовий рахунок ОСОБА_4 . Склад сім`ї 4 чоловіка. Попередній особистий рахунок було відкрито на ОСОБА_3 закрито. (а.с.3).

Згідно копій свідоцтв про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 1325 (а.с.16), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 1321 (а.с.18). ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 5397 (а.с.34).

Позивач зазначає, що із членів сім`ї наймача залишилась вона та її сестра ОСОБА_2 , яка в 1996 році виїхала з квартири, місце знаходження якої не відоме, житлово-комунальні послуги вона не сплачує та в квартирі відсутні її особисті речі.

Судом досліджується Акт про не проживання, який складено та підписано сусідами, згідно якого зазначено, що ОСОБА_2 за адресою місця реєстрації не проживає з 1996 року (а.с.19). Факт не проживання відповідача за адресою місця реєстрації також підтверджується поштовими повідомленнями, згідно яких встановлено, що адресат за вказаною адресою не проживає.

Відповідно до ст. 64 ЖК України - члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Оскільки правовий режим відповідної категорії регулюється правовим режимом житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до таких мешканців у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК Української РСР.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Матеріали справи не містять відомостей про домовленість між сторонами про тривалу відсутність відповідача, а також доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання, також матеріали справи не містять доказів щодо здійснення позивачем перешкод в користуванні відповідачу житловим приміщенням.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає більше ніж шість місяців у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що ОСОБА_2 , не проживає у квартирі з 1996 року, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад шість місяців без поважних причин у житловому приміщенні не проживає, не є наймачем квартири, або її власником, комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі порушує права позивачів, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, відповідач втратив право користування спірним житлом, тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , підлягають задоволенню.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, інших суду надано не було.

Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 84, 259, 263, 264, 265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05.03.2024р.

Суддя: