КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2809/2024
Справа № 363/2715/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 березня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Лукач О.П. в м. Вишгород 23 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення майнової та моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути на свою користь з ПрАТ «СК «ВУСО» суму страхового відшкодування спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди в розмірі 39138,45 грн., з ОСОБА_2 - майнової шкоди в розмірі 81344,79 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн., витрати на проведення експертного висновку-звіту від 09 червня 2022 року в розмірі 2500 грн., а всього 103844,79 грн., покласти на відповідачів судові витрати.

Позов мотивувала тим, що 13 січня 2022 року о 12:30 по вул. Волошковій у м. Вишгород сталася дорожньо-транспортна пригода з її участю та з участю відповідача ОСОБА_2 , який рухався на автомобілі Citroen C5 д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2022 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності.

14 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою про виплату їй страхового відшкодування в страхову компанію ПрАТ «СК «ВУСО», з якою у неї укладений договір страхування № 203564763 від 12 квітня 2021 року, оскільки між ПрАТ «СК «ВУСО» та ПрАТ «СК «УНІКА», в якій застрахована відповідальність водія Citroen C5, укладена угода про пряме врегулювання.

04 лютого 2022 року ОСОБА_1 отримала від ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування в розмірі 89500 грн.

15 лютого 2022 року ОСОБА_1 направила свій пошкоджений автомобіль Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 на офіційну станцію Volkswagen. В присутності представників обох страхових компаній та незалежного експерта автомобіль був розібраний та встановлена вартість його відновлення в розмірі 214922,77 грн.

Отримані нею від страхової компанії кошти в розмірі 89491,27 грн., та власні кошти в розмірі 38016,36 грн. (разом 127507,63 грн.) вона перерахувала на СТО за виставленими рахунками. За умовами договору між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Автодім Атлант М» кожен з них виконував частину робіт з відновлення її автомобіля, вона сплатила на рахунок ФОП ОСОБА_3 10295,60 грн. та ТОВ «Автодім Атлант М» 27720,76 грн. (що фактично є однією СТО), а разом 127507,63 грн. Решта ремонтних робіт не здійснена через відсутність оплати, оскільки відповідач ОСОБА_2 не сплатив нічого, включаючи франшизу.

09 червня 2022 року експертом Масина С.А. був складений звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ становить 209974,51 грн., з яких вартість 15936 грн. - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, 13373,86 грн. - вартість необхідних для ремонту матеріалів, 180664,65 грн. - вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту. Вартість фізичного зносу становить 79064,27 грн.

За проведення товарознавчої експертизи ОСОБА_1 сплачено 2500 грн.

Таким чином, ПрАТ «СК «ВУСО» повинна була сплатити ОСОБА_1 суму 209974,51 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 79064,27 грн. (вартість фізичного зносу) - 2000 грн. (франшиза) - 25782,05 грн. (20 % ПДВ) = 103128,19 грн. Оскільки сплачено лише 89491,27 грн., недоплачена сума страхового відшкодування становить 13636,92 грн. Крім того, враховуючи, що на даний час ОСОБА_1 перераховано на користь виконавців робіт з відновлення транспортного засобу 38016,36 грн. власних коштів, та 89491,27 грн. страхового відшкодування, з цієї ж суми страховою компанією має бути сплачене й ПДВ, тобто 25501,52 грн. Таким чином, стягненню зі страхової компанії підлягає сума в розмірі 13636,92 грн. недоплаченого відшкодування + 25501,52 грн. (ПДВ на виконані та оплачені роботи) = 39138,45 грн.

Решта суми, а саме 209974,51 грн. вартості відновлювального ремонту - 89491,27 грн. (фактично сплачене страхове відшкодування) - 39138,45 грн. (з яких 13636,92 грн. недоплачена сума і 25501,52 грн. ПДВ за вже оплачені і виконані роботи) = 81344,79 грн., підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , які полягали у вчиненні ДТП, спричиненні шкоди її майну, що унеможливило користування транспортним засобом в перші місяці війни та піддало її життя та життя її близьких додатковій небезпеці, відсутності з боку відповідача будь-яких дій, спрямованих на відшкодування завданої шкоди, їй були завдані суттєві душевні страждання, що зумовило порушення встановленого ритму життя, викликає постійні турботи та переживання, зумовлює додаткові витрати. На даний час автомобіль ще не відновлений повністю і вона змушена ним користуватися в пошкодженому стані, що також завдає щоденні душевні страждання і незручності.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн., судовий збір в розмірі 52,45 грн., в решті позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладала обставини, зазначені в позові, посилалася на те, що рішення є необґрунтованим, суперечить вимогам ст. 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки в ст. 29 Закону зазначено, що в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Виходячи з вищевикладеного, ПрАТ «СК «ВУСО» повинна була замовити оцінку транспортного засобу, однак не замовила, мотивувавши тим, що за проведення оцінки КТЗ потрібно платити кошти. В подальшому ОСОБА_1 повідомила ПрАТ «СК «ВУСО», що замовить оцінку КТЗ та 22 лютого 2022 року було проведено огляд автомобіля незалежним експертом за участю представників обох страхових компаній, складено звіт №20-01/В22 та звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 09 червня 2022 року, а тому посилання суду першої інстанції, що ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_1 дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, розмір якого був визначений на той час страховиком і позивач не наполягала на проведенні оцінки чи експертизи пошкодженого майна, є безпідставним.

Щодо доплати, що не перевищує суми податку, пояснювала, що на виконання п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» нею було направлено документальне підтвердження факту оплати часткового ремонту автомобіля, однак страховою компанією доплати їй виплачено не було. Судом першої інстанції рішення щодо стягнення цієї суми не ухвалювалося.

Щодо досягнення згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, яке передбачене п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначала, що право страховика про здійснення виплати без проведення експертизи передбачено лише після огляду страховиком пошкодженого майна, а такий огляд проведено 22 лютого 2022 року, тому виплата страхового відшкодування 04 лютого 2022 року від ПрАТ «СК «ВУСО» в розмірі 89491,27 грн., на яку посилається суд, не може відповідати виплаті, де страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

Наводила правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16 жовтня 2019 року в справі № 320/9174/15-ц про те, що тлумачення зазначеної правової норми спеціального закону у взаємозв`язку із загальними нормами цивільного законодавства призводить до висновку, що в контексті встановлених в цій справі фактичних обставин, одержавши страхову виплату, потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, у тому числі в судовому порядку.

Крім того, ст. 2, 22, 29, 36 Закону № 1961-ІV не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності.

Щодо звіту № 20-01/В22, згідно з яким вартість відновлювального ремонту склала 170350,58 грн., на який посилається ПрАТ «СК «ВУСО» та суд першої інстанції, зауважувала, що з рішення суду вбачається, що даний звіт страхова компанія згадує в своїх відповідях та поясненнях, однак на запит суду такий звіт надано не було, що може свідчити про його відсутність взагалі. Тому суд не міг посилатися на обставини, що ПрАТ «СК «ВУСО» керувалося Законом № 1961-ІV та звітом № 20-01/В22, згідно з яким вартість відновлювального ремонту склала 170350,58 грн., та здійснило розрахунок суми відшкодування в розмірі 89491,27 грн., з урахуванням вартості робіт та матеріалів, вартості запасних частин, фізичного зносу, ПДВ, оскільки це суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 76, ч. 2 ст. 78 ЦПК України.

Щодо виплати майнової шкоди, завданої ОСОБА_2 , вказувала, що оскільки його вина у пошкодженні належного ОСОБА_1 транспортного засобу повністю встановлена постановою суду, розмір вартості для виконання робіт на відновлення автомобіля підтверджено належним чином, вважала, що саме з відповідачів підлягає стягненню сума матеріальних збитків в розмірі: з ПрАТ «СК «ВУСО» в розмірі 39138,45 грн., з ОСОБА_2 - в розмірі 81344,79 грн. Однак судом першої інстанції, всупереч ч. 1, 2 ст. 1166, ст. 1194, 1192 ЦК України, було безпідставно відмовлено у відшкодуванні матеріальної шкоди.

Щодо стягнення моральної шкоди, вказувала, що в даній справі спричинену їй моральну шкоду вона пов`язує з декількома факторами впливу на її звичне життя. Перш за все, це пошкодження її транспортного засобу, його відновлювальний ремонт наразі повністю не проведений, а отже вимушені зміни у її житті, які вона зазнала внаслідок пошкодження майна, досі тривають. Крім того, після ДТП відповідач, виражаючись образливими словами, наносив удари ногами по її автомобілю. Після перенесеного потрясіння внаслідок ДТП вона зверталася за медичною допомогою, що підтверджується відповідними медичними документами та їй було встановлено курс лікування. Відповідач не вживав заходів для досудового врегулювання спору та добровільного відшкодування спричиненої шкоди, тому весь цей час вона змушена була докладати зусиль для поновлення своїх прав та нести додаткові витрати, тому вважає спричинені їй страждання значними. Спричинену моральну шкоду оцінює в 20000 грн., вважаючи цей розмір розумним та співмірним з характером заподіяних страждань, зокрема, враховуючи, що такий розмір шкоди близький до трикратного розміру мінімальної заробітної плати, а отже не є надмірним.

Від відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові до ПрАТ «СК «ВУСО» - без змін.

Посилався на те, що 14 січня 2022 року потерпіла ОСОБА_1 , скориставшись системою «прямого врегулювання збитків», звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою на виплату страхового відшкодування за збитки, завдані застрахованому транспортного засобу, з відповідним пакетом документів. Порядок взаємодії страховиків-членів МТСБУ для забезпечення впровадження процесу прямого врегулювання збитків в Україні встановлено внутрішнім нормативним документом МТСБУ - Положенням «Про пряме врегулювання збитків», затверджене протоколом Президії МТСБУ № 376/2016 від 10 березня 2016 року, та Угодою про пряме врегулювання збитків від 25 березня 2016 року, схваленої рішенням Антимонопольного комітету України від 27 жовтня 2016 року № 475-р. Пунктом 3.5 Угоди визначено, що суттєвою умовою можливості отримання потерпілим відшкодування збитків у страховика потерпілого в системі прямого врегулювання збитків є погодження потерпілим суми нарахованого страхового відшкодування. У випадку, якщо потерпілий не погоджується з сумою страхової виплати, визначеної страховиком потерпілого, останній має право не здійснювати таку виплату в системі ПВЗ. При цьому страховик потерпілого зобов`язаний проінформувати потерпілого про його право звернутись до страховика відповідального (тобто ПрАТ «СК «УНІКА») та, за зверненням потерпілого, передає потерпілому всі оригінальні документи, отримані для врегулювання зазначеного збитку.

Згідно заяви про узгодження розміру страхового відшкодування від 31 січня 2022 року, з ОСОБА_1 було належним чином узгоджено суму страхового відшкодування в розмірі 89491,27 грн., на проведенні оцінки (експертизи) пошкодженого майна ОСОБА_1 не наполягала. Підписанням вказаної заяви ОСОБА_1 визнала, що після отримання суми страхового відшкодування в зазначеному розмірі майнових претензій до ПрАТ «СК «ВУСО» мати не буде. На підставі заяви про здійснення страхового відшкодування в узгодженому розмірі, згідно платіжної інструкції від 04 лютого 202 року № 5149, ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в узгодженому розмірі 89491,27 грн.

Наполягав, що не відповідає вимогам закону покладення на страховика обов`язку з виплати розміру матеріального збитку, визначеного на підставі звіту вже після фактичної виплати страхового відшкодування, з урахуванням обставини погодження між сторонами розміру такого страхового відшкодування. Страховик мав правомірні очікування, що сплата відповідних коштів на користь позивача, які були погоджені сторонами без проведення оцінки (експертизи), вичерпає між останніми будь-які відносини з приводу ДТП.

Наводив правові висновки Верховного Суду в постанові від 13 грудня 2023 року в справі № 759/28079/21 у подібних правовідносинах.

Повідомляв про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який станом на момент направлення даного відзиву складає 5000 грн. і докази якого будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Заперечував щодо долучення нових доказів, посилаючись на те, що позивачем не наведено виняткового випадку та об`єктивних причин, які перешкоджали надати докази до суду першої інстанції під час розгляду справи, оскільки, як вбачається з копії консультативного висновку лікаря, останній датовано січнем 2022 року, а отже існував на момент подання позовної заяви і у позивача було достатньо часу для подання доказу для підтвердження позовних вимог до ухвалення рішення.

Від відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилався на те, що огляд пошкодженого транспортного засобу проведено вперше 20 січня 2022 року, як це вказано в акті огляду, доданому до звіту, а не 22 лютого 2022 року, як вказує позивач в апеляційній скарзі. Враховуючи, що ДТП трапилось 13 січня 2022 року, то замовлення вказаного експертного дослідження позивачем було необґрунтоване, оскільки ще не сплинув встановлений законом десятиденний строк для оцінки збитку страховою компанією. Таким чином, самовільно, без належних правових підстав, до спливу 10-денного строку позивачем замовлено проведення огляду іншим спеціалістом; акт огляду в звіті № 63/ч/22 від 09 червня 2022 року не підписано ніким, крім особи, що проводила огляд; позивач взагалі відмовилась від проведення експертизи по визначенню розміру матеріального збитку, узгодила з ПрАТ «СК «ВУСО» суму страхового відшкодування та відмовилася від подальших претензій. Подальші обґрунтування позивача стосовно порядку виплати страхового відшкодування, причинно-наслідкового зв`язку, посилання на правові позиції вищих судів, а також посилання на порядок проведення оцінки пошкодженого майна не заслуговують на увагу, оскільки позивач відмовилась від проведення експертизи по визначенню розміру матеріального збитку, узгодила зі страховою компанією суму страхового відшкодування та відмовилась від подальших претензій. Щодо аргументів позивача про доплату суми ПДВ, до вони також є необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалось, позивач від подальших претензій відмовилася.

Щодо аргументів позивача про те, що згідно ст. 36.2 Закону № 1961-ІV узгодження страховиком та потерпілою особою розміру та способу здійснення страхового відшкодування може відбутись лише після проведення огляду транспортного засобу, вказував, що позивач намагається маніпулювати датами. Так, в обґрунтування цієї тези позивач зазначає, що страховик провів огляд лише 22 лютого 2022 року, хоча раніше в тексті скарги зазначає, що страховик був присутній на огляді 20 січня 2022 року. Таким чином, аргументи позивача суперечать один одному та не можуть вважатися обґрунтованими. Фактичні ж дані кажуть про те, що страховик оглядав пошкоджений транспортний засіб 20 січня 2022 року, а 31 січня 2022 року страховик та позивач узгодили суму страхового відшкодування, що відповідає умовам ст. 36.2 Закону № 1961-ІV. Висновки ж позивача з цього питання є хибними.

Також вважав хибними аргументи позивача про стягнення різниці розміру завданої матеріальної шкоди з ОСОБА_2 , оскільки закон передбачає відповідальність заподіювача шкоди у разі перевищення розміру такої шкоди ліміту відповідальності страховика, однак така шкода має бути оцінена у відповідності до інших норм закону, зокрема має бути дотримана вимога ст. 34.3 Закону № 1961-ІV. Однак позивач безпідставно, в порушення 10-денного строку, самовільно замовила проведення оцінки пошкодженого майна, що не може вважатися належним способом оцінки завданої шкоди. Крім того, позивач відмовилась від претензій до страховика. Таким чином, за рахунок власних необґрунтованих дій, які позивач вчиняла добровільно, вона унеможливила встановлення реального розміру збитку, з якого можна виходити для розрахунку вказаної вище різниці.

Щодо стягнення моральної шкоди, зазначав, що позивачем ніяк не спростовано висновки суду першої інстанції щодо цієї частини позовних вимог, надала додаткові документи, які не були нею додані до позовної заяви, не пояснила неможливості подати їх раніше, відтак вони мають бути залишені судом без будь-якої оцінки, оскільки подані в порушення встановленого ЦПК України порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2022 року в справі № 363/536/22 ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Даною постановою встановлено, що 13 січня 2022 року близько 12:30 в м. Вишгород по вул. Липова, СТ «Міжріччя» ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Citroen C5 д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення п. 16.12 ПДР при виїзді на перехрестя з вул. Волошкова не надав переваги в русі автомобілю Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався з правого боку по вул. Волошковій, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження (а. с. 57 т. 1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 станом на час дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена полісом обов`язкового страхування № 204525344 у ПрАТ «СК «УНІКА», згідно якого забезпеченим транспортним засобом є Citroen C5 Aircross д.н.з. НОМЕР_1 , страхова сума за шкоду, заподіяну майну визначена в розмірі 130000 грн., розмір франшизи 2000 грн. (а. с. 24 т. 1).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 станом на час дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена полісом обов`язкового страхування № 203564763 у ПрАТ «СК «ВУСО», згідно якого забезпеченим транспортним засобом є Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 (а. с. 25 т. 1).

14 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою, відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язок страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просила здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 13 січня 2022 року по вул. Волошкова у Вишгородському районі за участю автомобілів Citroen C5 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Належне відшкодування просила здійснити шляхом перерахування коштів на її розрахунковий рахунок (а. с. 26 т. 1).

Листом від 14 березня 2023 року ПрАТ «СК «ВУСО» на запит ОСОБА_1 підтверджено, що під час проведення огляду транспортного засобу Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 та складання акту огляду транспортного засобу № 63/ч/22 від 25 січня 2022 року були присутніми представник ПрАТ «СК «ВУСО» та незалежний експерт Масина С.А. (а. с. 145 т. 1).

31 січня 2022 року ОСОБА_1 подала до ПрАТ «СК «ВУСО» заяву про узгодження розміру страхового відшкодування, згідно якої, у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просила здійснити виплату суми страхового відшкодування в узгодженому з нею розмірі 89491,27 грн. по страховому випадку (ДТП), що трапився 13 січня 2022 року, в результаті якого з вини водія автомобіля Citroen C5 д.н.з. НОМЕР_1 , застрахованого за полісом № 204525344 було пошкоджено транспортний засіб Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 . Вказана сума є належним чином узгодженою, на проведенні оцінки (експертизи) пошкодженого майна не наполягає. Способом здійснення страхового відшкодування просила вважати перерахування узгодженої в даній заяві суми на поточний рахунок, вказаний в заяві на виплату страхового відшкодування від 17 січня 2022 року. Після отримання суми страхового відшкодування в зазначеному розмірі майнових претензій до ПрАТ «СК «ВУСО» мати не буде (а. с. 232 т. 1).

04 лютого 2022 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 89491,27 грн. (призначення платежу: стр. відш. зг. СА № 2216555-1 від 04 лютого 2022 р. та дог. № 203564763 від 12 квітня 2021 року, стр. ОСОБА_1 , заяв. 17 січня 2022 року) (а. с. 233 т. 1).

Листом від 23 лютого 2023 року ПрАТ «СК «ВУСО» повідомило представника ОСОБА_2 про те, що 04 лютого 2022 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 89491,27 грн. на реквізити ОСОБА_1 . Розрахунок суми страхового відшкодування проводився на підставі звіту № 20-01/В22, згідно з яким вартість відновлювального ремонту (вартість робіт, матеріалів та запасних частин) склала 170350,58 грн. На підставі п. 12.1 ст. 12 та п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сума страхового відшкодування зменшується на розмір франшизи. Обов`язок щодо відшкодування франшизи покладений законом на особу, відповідальність якої застрахована. Згідно полісу № 204525344, розмір франшизи складає 2000 грн. Таким чином, сума страхового відшкодування складає: 21939,79 грн. (вартість робіт та матеріалів) + 148410,79 грн. (вартість запасних частин) - 64949,01 грн. (вартість фізичного зносу) - 13910,30 грн. (ПДВ) - 2000 грн. (франшиза) = 89491,27 грн. (а. с. 199 т. 1).

Листом ПрАТ «СК «УНІКА» повідомлено представника ОСОБА_2 про те, що подію від 13 січня 2022 року за участю автомобіля Citroen C5 д.н.з. НОМЕР_1 та Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 було врегульовано ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Положення «Про пряме врегулювання збитків», в рамках даного Положення, врегулювання страхового випадку відбувається наступним чином: потерпілий в ДТП звертається до свого страховика або страховика винуватця. Страхова компанія врегульовує страховий випадок та здійснює страхове відшкодування клієнту. Один раз на місяць формується реєстр зустрічних вимог між страховиками, що здійснили відшкодування до страховиків винуватців. Компенсація витрат між страховиками відбуватиметься через розрахунково-клірингову систему в МТСБУ. Тож ПрАТ «СК «ВУСО» розраховувало та оплачувало страхове відшкодування за випадком. 29 квітня 2022 року ПрАТ «СК «УНІКА» компенсувало сплачене страхове відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» в розмірі 89491,27 грн. (а. с. 200 т. 1).

09 червня 2022 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 складено звіт № 63/ч/22 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, дата оцінки 20 січня 2022 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 , визначена за порівняльним підходом, складає з урахуванням ПДВ 209974,51 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ, станом на 20 січня 2022 року, дорівнює з урахуванням ПДВ 139515,30 грн. (а. с. 27 - 48 т. 1).

Вартість складання звіту № 63/ч/22 про визначення вартості матеріального збитку від 09 червня 2022 року в розмірі 2500 грн. сплачена ОСОБА_1 06 червня 2022 року (а. с. 50 т. 1).

На а. с. 35 т. 1 знаходиться копія акту огляду транспортного засобу № 63/ч/22 (дефектна відомість) від 20 січня 2022 року, додатковий огляд - 25 січня 2022 року, підписаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , огляд автомобіля Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 проводився за адресою АДРЕСА_1 . На а. с. 41 т. 2 знаходиться копія цього ж акту огляду, який містить також підпис ОСОБА_1

01 липня 2021 року ТОВ «Автодім Атлант-М» та ФОП ОСОБА_3 укладено договір поставки (а. с. 59 - 61 т. 1).

Згідно витягу з реєстру платників ПДВ, ТОВ «Автодім Атлант-М» є платником ПДВ з 01 червня 2017 року (а. с. 52 т. 1).

20 січня 2022 року ТОВ «Автодім Атлант-М» та ФОП ОСОБА_3 виставлено ОСОБА_1 рахунок № СНС4448915-3 та № СНС4448915-2 відповідно (обидва рахунки оформлено ОСОБА_6 ) на оплату ремонтних робіт по автомобілю Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 в сумі 179102,31 грн., ПДВ 35820,46 грн., всього до сплати 214922,77 грн. (а. с. 47, 49, 68 т. 1).

20 січня 2022 року ФОП ОСОБА_3 виставлено рахунок № СНС4448915-8 за проведені ремонтні роботи автомобіля Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 на суму 5342,87 грн. (а. с. 66 т. 1). Вказаний рахунок було оплачено ОСОБА_1 01 серпня 2022 року (а. с. 65 т. 1).

22 лютого 2022 року ОСОБА_1 сплачено на користь ФОП ОСОБА_3 89500 грн. з призначенням платежу «згідно рахунку СНС 4448915-1 від 20 січня 2022 року» (а. с. 67 т. 1).

02 червня 2022 року ОСОБА_1 сплачено на користь ТОВ «Автомобільний дім Атлант-М» 22000 грн. з призначенням платежу «часткова оплата від ОСОБА_1 » (а. с. 46 т. 1).

26 липня 2022 року ФОП ОСОБА_3 складено акт виконаних робіт № Н4448915 за заявкою ОСОБА_1 за проведені ремонтні роботи відносно автомобіля Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 на суму 26053,20 грн. (ПДВ 0 грн.), запасні частини на суму 68789,67 грн. (ПДВ 0 грн.), всього по акту 94842,87 грн. (а. с. 64 т. 1).

01 серпня 2022 року ФОП ОСОБА_3 складено акт виконаних робіт № Н4463372 за заявкою ОСОБА_1 за проведені ремонтні роботи та вартість запчастин відносно автомобіля Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 на суму 4944 грн. (ПДВ 0 грн.), яка була сплачена ОСОБА_1 01 серпня 2022 року (а. с. 62, 63 т. 1).

01 серпня 2022 року ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ «Автодім Атлант-М» 5720,80 грн. (а. с. 77 т. 1).

04 серпня 2022 року ОСОБА_1 сплатила на користь ТОВ «Автодім Атлант-М» 22110 грн. (а. с. 76 т. 1).

Листом від 10 березня 2023 року ТОВ «Автодім Атлант-М» повідомило ОСОБА_1 на її запит, що відповідно до договору про співробітництво, укладеному між ТОВ «Автодім Атлант-М» та ПрАТ «СК «ВУСО», після закінчення ремонту транспортного засобу ПрАТ «СК «ВУСО» зобов`язується зберігати пошкоджені й замінені деталі, вузли, агрегати на складі з метою передавання їх, за необхідності, страховій компанії протягом 15 робочих днів з дати підписання акта виконаних робіт. Після закінчення даного строку деталі, вузли, агрегати утилізуються за рахунок ТОВ «Автодім Атлант-М» або використовуються на його розсуд (а. с. 148 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги позивачем надано нові докази, а саме копії консультативних висновків лікаря-невропатолога від 20 січня 2022 року та 29 липня 2022 року.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивачем не було доведено неможливості надання нею доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання цих доказів, таким чином, апеляційний суд не може врахувати нові докази як докази, якими вона обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем Citroen C5 д.н.з. НОМЕР_1 , у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною згідно постанови Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2022 року в справі № 363/536/22 і ніким не заперечена.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі ст. 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Згідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

В позові зазначено, судом встановлено і сторонами не заперечується, що страхове відшкодування потерпілій в ДТП ОСОБА_1 в розмірі 89491,27 грн. виплачено їй ПрАТ «СК «ВУСО», з якою нею укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в порядку прямого врегулювання збитків.

Згідно розміщеної на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України http://www.mtsbu.ua «Інформації про систему Прямого врегулювання збитків» пряме врегулювання збитків - це система, в якій страховик, який застрахував цивільно-правову відповідальність потерпілого, в частині відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням або фізичним знищенням транспортного засобу потерпілого, виконує обов`язки страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність особи, відповідальної за скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Така система не вимагає від страхувальника укладання додаткових договорів страхування, крім договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ), укладеного з страховиком - учасником системи ПВЗ.

Переваги системи прямого врегулювання збитків для власників транспортних засобів, згідно викладеного на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України http://www.mtsbu.ua, полягають в тому, що в разі ДТП потерпілий має можливість звернутись за виплатою відшкодування до страхової компанії, з якою ним укладено договір ОСЦПВВНТЗ, для отримання відшкодування. Таким чином, страхувальник має можливість вибрати страхову компанію, яка буде не тільки компенсувати збитки, відповідальним за які є страхувальник, але й компенсувати отримані страхувальником збитки в ДТП, відповідальним за яку є водій іншого транспортного засобу.

Текст Угоди про пряме врегулювання збитків по обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка діє з 01 грудня 2016 року, для загального ознайомлення на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України http://www.mtsbu.ua не викладений.

Згідно інформації розміщеної на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України http://www.mtsbu.ua, скористатися системою прямого врегулювання збитків можна, якщо: ДТП сталося за участю виключно двох наземних ТЗ та є контактним (наявне зіткнення), незалежно від наявності або відсутності потерпілих, яким нанесено шкоду життю та здоров`ю; на обидва ТЗ є діючий на момент ДТП договір ОСЦПВВНТЗ та страховики обох учасників ДТП є учасниками системи прямого врегулювання збитків; водій одного з ТЗ є повністю винним в ДТП (немає часткової відповідальності); наявна інформація у страховика потерпілого щодо полісів учасників ДТП не є суперечливою в частині даних, на підставі яких ідентифікується забезпечений транспортний засіб (марка, тип, державний реєстраційний номерний знак) та визначаються наявність страхового забезпечення на дату ДТП, розмір франшизи та страхових сум. При цьому, при прямому врегулюванні відшкодовується тільки шкода, завдана майну, ДТП може бути зафіксовано за допомогою Європротоколу, врегулювання збитку здійснюється на умовах договору ОСЦПВВНТЗ, укладеного особою, відповідальною за ДТП з своєю страховою компанією (застосовується франшиза та страхова сума, вказані в такому договорі).

Положеннями ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні» передбачено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 36.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_1 дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, визначений страховиком, в розмірі 89491,27 грн., з якою ОСОБА_1 погодилась і не наполягала на проведенні оцінки чи експертизи пошкодженого майна, що підтверджується її заявою про узгодження розміру страхового відшкодування від 31 січня 2022 року (а. с. 232 т. 1), в якій позивач також зазначила, що після отримання суми страхового відшкодування у зазначеному розмірі майнових претензій до ПрАТ «СК «ВУСО» не матиме.

Встановивши, що страхове відшкодування в зазначеному розмірі фактично було виплачено ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 04 лютого 2022 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що такий порядок відшкодування відповідає вимогам ст. 30, п. 34.4 ст. 34, п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і що позивач скористалась своїм правом звернення безпосередньо до страховика, з яким нею укладено договір ОСЦПВВНТЗ, та отримала страхове відшкодування на вказаний нею розрахунковий рахунок її банківської картки, а ПрАТ «СК «ВУСО» забезпечило реалізацію права позивача на отримання страхового відшкодування в погодженому зі страховою компанією розмірі.

Враховуючи вищевикладене, та оскільки позивач в заяві про узгодження розміру страхового відшкодування від 31 січня 2022 року відмовилась від подальших майнових претензій до страхової компанії, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не приймалося рішення щодо доплати суми ПДВ, як передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на встановлені судом обставини щодо виконання страховиком своїх майнових зобов`язань перед позивачем в погодженому ними розмірі, та відмову судом першої інстанції в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ВУСО» в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції про згоду ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_1 про розмір страхового відшкодування, розмір якого було визначено на той час страховиком і остання не наполягала на проведенні оцінки чи експертизи пошкодженого майна, і що ОСОБА_1 в подальшому повідомила ПрАТ «СК «ВУСО», що замовить оцінку КТЗ, в зв`язку з чим 22 лютого 2022 року було проведено огляд незалежним експертом за участю представників обох страхових компаній, не ґрунтуються на доказах, наявних у справі, та відхиляються апеляційним судом.

Так, листом від 14 березня 2023 року ПрАТ «СК «ВУСО» на запит ОСОБА_1 підтверджено, що під час проведення огляду транспортного засобу Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 та складання акту огляду транспортного засобу № 63/ч/22 від 25 січня 2022 року були присутніми представник ПрАТ «СК «ВУСО» та незалежний експерт Масина С.А. (а. с. 145 т. 1).

Докази проведення відповідного огляду в іншу дату в матеріалах справи відсутні.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що страховиком було оглянуто пошкоджене майно 25 січня 2022 року, після чого ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_1 було погоджено розмір страхового відшкодування 89491,27 грн., про що нею складено відповідну заяву від 31 січня 2022 року, що відповідає вимогам п. 36.2 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Наведеними обставинами спростовуються безпідставні доводи апеляційної скарги, що передумовою досягнення згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування є обов`язковий огляд пошкодженого майна, і що огляд було проведено 22 лютого 2022 року після виплати страхового відшкодування 04 лютого 2022 року.

Таким чином, є правильними висновки суду першої інстанції, що факт перерахування ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування від страховика в більшому розмірі, тому вимоги позивача з посиланням на звіт від 09 червня 2022 року є безпідставними, враховуючи наявність заяви про страхове відшкодування з погодженими сторонами розміром страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 в позові до ПрАТ «СК «ВУСО» узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2023 року в справі № 759/28079/21 за позовом фізичної особи до ПАТ «НАСК ОРАНТА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно яких, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин. Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. В підписаному позивачем узгодженні зазначено, що воно складено у відповідності до вимог пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, а узгоджена сума страхового відшкодування є остаточною та перегляду, оскарженню не підлягає. Після сплати узгодженої суми всі зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування за цим страховим випадком вважаються припиненими. Тобто, за змістом вказаного узгодження позивач, діючи добровільно, на власний розсуд погодилась із розміром страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в сумі 120 000 грн. та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до страхової компанії суперечить як попередній поведінці позивача, так і засадам розумності та диспозитивності. Відомостей про те, що позивач підписала вказане узгодження під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали розглядуваної справи не містять.

Аналогічні правові висновки викладено також в постановах Верховного Суду від 04 липня 2019 року в справі № 466/7344/14-ц, від 21 березня 2018 року в справі № 569/13697/15-ц, від 10 червня 2020 року в справі № 333/2096/17, що свідчить про сталість відповідної правової позиції Верховного Суду.

Враховуючи наведені правові висновки, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що ст. 2, 22, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком страхова сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди, і що вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності.

Оскільки судом було встановлено, що сума страхового відшкодування була виплачена ОСОБА_1 на підставі узгодженого між ними розміру страхового відшкодування, зазначеного в поданій позивачем заяві від 31 січня 2022 року, апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не мав процесуальних підстав посилатися в рішенні на складений ПрАТ «СК «ВУСО» звіт № 20-01/В22, відсутній в матеріалах справи, згідно якого вартість відновлювального ремонту склала 170350,58 грн.

Апеляційний суд враховує, що розрахунок сум, з яких складалось виплачене їй ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування, в тому числі вартість робіт та матеріалів 21939,79 грн., вартість запасних частин 148410,79 грн., наведена в самому позові (а. с. 10 т. 1), і що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не зверталася до суду з клопотанням про витребування з ПрАТ «СК «ВУСО» документів, на підставі якого їй таке відшкодування було виплачене, не висловлювала сумнівів щодо наявності цих доказів.

Відтак, заперечення позивачем наявності звіту № 20-01/В22 в апеляційній скарзі не відповідає принципу добросовісності та відхиляється апеляційним судом.

Крім того, судом першої інстанції частково задоволено вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач обґрунтовувала завдання їй ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 20000 грн. неправомірними дій відповідача, яка полягали у вчиненні ДТП, спричиненні шкоди її майну, що унеможливило користування транспортним засобом у перші місяці війни і піддало її життя і життя її близьких додатковій небезпеці, відсутності будь-яких дій, спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди, внаслідок чого позивачу були завдані суттєві душевні страждання, що зумовило порушення встановленого ритму її життя, викликає постійні переживання та турботи, зумовлює додаткові витрати тощо.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Вирішуючи позовні вимоги щодо розміру моральної шкоди, яка полягала у негативних емоціях, викликаних пошкодженням майна, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження транспортного засобу, ступінь вини ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із засад розумності і справедливості і визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача, 5000 грн.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, з огляду на те, що метою відшкодування моральної шкоди є компенсація у грошовому виразі потерпілій особі завданих їй фізичних чи душевних страждань, яких особа зазнала внаслідок порушення її прав, і що пошкодження майна прямо віднесено п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України до однієї з можливих причин душевних страждань його власника.

Обґрунтованих підстав для збільшення вказаного розміру моральної шкоди апеляційна скарга не містить, а зводиться до незгоди з визначеним розміром моральної шкоди судом першої інстанції, і апеляційний суд їх не вбачає.

Апеляційний суд враховує, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 додатково зазначила, що ОСОБА_2 після ДТП висловлювався нецензурними словами, наносив удари ногами по її автомобілю, після перенесеного потрясіння внаслідок ДТП вона зверталась за медичною допомогою, що підтверджується наданими до апеляційної скарги медичними документами та їй було встановлено курс лікування.

Частиною 6 ст. 367 ЦПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки вищенаведені ОСОБА_1 підстави відшкодування моральної шкоди не заявлялись нею в суді першої інстанції і не були предметом його оцінки, вказані доводи відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині відмови в позові до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди в повному обсязі, оскільки різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі ст. 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Висновки суду першої інстанції, що після виплати погодженої суми збитків страховою компанією у суду відсутні підстави для стягнення суми збитків з винуватця ДТП, не ґрунтуються на вимогах ст. 1194 ЦК України, оскільки відмовляючи в позові, суд першої інстанції не вирішив питання щодо стягнення з винуватця на користь позивача різницю між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, визначеною ПрАТ «СК «ВУСО», викликану у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизу та врахування зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Виходячи з предмету спору та заявлених позовних вимог, відмова в задоволенні позовних вимог, заявлених до ПрАТ «СК «ВУСО», не може мати наслідком відмову в позові щодо іншого відповідача - винної особи, оскільки це суперечить нормам матеріального права, порушує норми процесуального права та не забезпечує ефективний спосіб захисту порушеного права позивача.

Судом першої інстанції зазначено, що виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він є меншим страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі ст. 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим і страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Разом із тим, таких обставин в даній справі судом першої інстанції не встановлено, відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів оскарження відповідного рішення страхової компанії ПрАТ «СК «ВУСО» щодо розміру виплаченого ОСОБА_1 страхового відшкодування.

Судом першої інстанції також залишено поза увагою, що в заяві про погодження страхового відшкодування ОСОБА_1 відмовилась від подальших майнових претензій лише щодо ПрАТ «СК «ВУСО», а не до винної особи ОСОБА_2 .

Таким чином, в наведеній частині рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь майнової шкоди, апеляційний суд виходить із того, що розмір страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 , згідно листа ПрАТ «СК «ВУСО» від 23 лютого 2023 року (а. с. 199 т. 1), складає: 21939,79 грн. (вартість робіт та матеріалів) + 148410,79 грн. (вартість запасних частин) - 64949,01 грн. (вартість фізичного зносу) - 13910,30 грн. (ПДВ) - 2000 грн. (франшиза) = 89491,27 грн.

З аналізу наведених вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 988 ЦК України можна дійти висновку, що визначення розміру страхового відшкодування підлягає з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні.

Згідно ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

З матеріалів справи вбачається, що при виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» не було виплачено потерпілій ОСОБА_1 64949,01 грн. вартості фізичного зносу та 2000 грн. франшизи, що викликано законодавчими обмеженнями, відтак апеляційний суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 1194 ЦК України зазначені суми підлягають стягненню на її користь з винної особи ОСОБА_2 , частково задовольнивши позов.

В решті вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди апеляційний суд відмовляє з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в зазначеній частині, а також в частині розподілу судових витрат, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 66949,01 грн. майнової шкоди.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні або скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат.

Звертаючись з даним позовом про стягнення з двох відповідачів майнової та моральної шкоди в загальному розмірі 142983,24 грн., позивачем мало бути сплачено 1429,83 грн. відповідно до ставки судового збору, передбаченої ст. 4 Закону України «Про судовий збір», однак фактично сплачено в більшому розмірі 1500 грн.

Вимоги майнового характеру до відповідачів заявлені позивачем в таких пропорційних співвідношеннях: до ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 39138,45 грн. - 27 % вимог, до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди в загальному розмірі 103844,79 грн. - 73 % вимог.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позовні вимоги до ОСОБА_2 задоволені на 69 % (стягнуто 66949,01 майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди з заявленої до стягнення суми 103844,79 грн.), з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1429,83 грн. х 73 % х 69 % = 720,21 грн.

Крім того, за подання апеляційної скарги підлягало сплаті 2144,75 грн., фактично сплачено в більшому розмірі 2555 грн. Пропорційно задоволення вимог апеляційної скарги в частині вимог до ОСОБА_2 з останнього на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2144,75 грн. х 73 % х 69 % = 1080,31 грн.

Таким чином, всього з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1800,52 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року в частині відмови в позові до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди та в частині стягнення судового збору скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення майнової шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_4 ) майнову шкоду та франшизу всього в розмірі 66949,01 грн. та судовий збір в розмірі 1800,52 грн.

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.