Справа №:755/5589/24
Провадження №: 4-с/755/55/24
УХВАЛА

про залишення скарги без розгляду

"02" квітня 2024 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

У поданій скарзі ОСОБА_1 просить скасувати арешт нерухомого майна, накладений Свалявським відділом державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області відповідно до постанови у закритому виконавчому провадженні № НОМЕР_1 від 17 червня 2014 року, на підставі виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом міста Києва від 26 березня

2014 року по справі № 755/2167/14-ц, номер запису обтяжень - 6101234 (спеціальний розділ).

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями скаргу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Перевіривши матеріали поданої скарги та долучених до неї документів, судом встановлено, що скаргу подано в порядку судового контролю за виконанням судового рішення в порядку статей

447-449 ЦПК України.

Частина перша статті 447 ЦПК України передбачає право сторони виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вона вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено її права чи свободи.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно із пунктом а) частини першої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Також у частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

З доданих до скарги документів судом встановлено, що на примусовому виконанні у Свалявському РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебувало виконавче провадження

№ НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа від 26 березня 2014 року по справі

№ 755/2167/14-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості по кредитному договору. Виконавче провадження відкрито 18 червня 2014 року. 26 вересня 2014 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 28 березня 2024 року встановлено, що на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № НОМЕР_1, виданої 18 червня 2014 року відділом ДВС Свалявського РУЮ, 23 червня 2014 року накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 та внесено відповідний запис до реєстру. (номер запису - 6101234).

ОСОБА_1 зазначає, що про накладення арешту на майно в межах виконавчого провадження

№ НОМЕР_1 від 17 червня 2014 року йому стало відомо 22 лютого 2024 року при вчиненні нотаріальної дії.

Довідку ВП-спецрозділ скаржник отримав 22 березня 2024 року, тобто через один календарний місяць після того як дізнався про накладений арешт.

До відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 звернувся 28 березня 2024 року.

Разом з тим, строк на оскарження рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення обраховується саме з 22 лютого 2024 року, тобто з дати, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Вищевказаний десятиденний строк на оскарження тривав до 04 березня 2024 року (включно).

Скаргу на дії/бездіяльність органу примусового виконання подано 29 березня 2024 року, тобто з пропуском процесуального строку, встановленого статтею 449 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово вказував, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 міститься висновок про те, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Із змісту наведеного убачається, що підставою для поновлення строку для подання скарги є факт пропуску заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини та причини їх виникнення. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до статті 89 ЦПК України, дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейським судом з прав людини зазначалось, що суди під час застосування процесуальних правил повинні уникати зайвого формалізму, котрий може стати на перешкоді справедливості судового розгляду (рішення у справі «Walchli проти Франції», § 29; «Evaggelou проти Греції», § 23). Дійсно, іноді занадто суворе дотримання процесуального правила може становити загрозу самій суті права на доступ до суду (рішення у справі «Labergere проти Франції», § 23).

Скаржником клопотання про поновлення строку на подання скарги не заявлено.

За таких обставин, зважаючи на те, що скаргу подано ОСОБА_1 після закінчення процесуального строку встановленого законом і клопотання про поновлення такого строку не заявлено, суд приходить до висновку про залишення скарги без розгляду.

Керуючись статтями 126, 260, 353, 354, 447-449 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова