УХВАЛА

27 березня 2024 року

м. Київ

справа № 953/3433/23

провадження № 61-3711ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить скасувати наказ Міністерства юстиції України № 429/к від 11 квітня 2023 року про застосування до директора Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. пров. М. С. Бокаріуса» Клюєва О. М. дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання посадових обов`язків.

Позовні вимоги мотивував тим, що позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Міністерством юстиції України, які виникли на підставі укладеного між сторонами 14 квітня 2021 року контракту № 1 з терміном дії з 20 квітня 2021 року по 19 квітня 2025 року. Відповідно до умов зазначеного контракту директор Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України Клюєв О. М. здійснює керівництво Національним науковим центром, організовує його наукову, експерту, фінансову, господарську та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань, передбачених законодавством, статутом установи, колективним договором та цим контрактом та несе відповідальність за результати роботи установи, а також за виконання покладених на нього обов`язків.

Зазначав, що на підставі наказу Міністерства юстиції України № 429/к від 11 квітня 2023 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення трудової дисципліни за неналежне виконання посадових обов`язків.

Зокрема, оскаржуваний позивачем наказ мотивований тим, що нібито директор Національного наукового центру ОСОБА_1 при виданні наказу Національного наукового центру № 174/07-02 від 29 березня 2023 року при притягненні до дисциплінарної відповідальності працівників Національного наукового центру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 порушив вимоги частини першої статті 149 КЗпП України.

Позивач не погоджується з наказом про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та вважає, що неповне з`ясування відповідачем усіх обставин під час його притягнення до дисциплінарної відповідальності, призвело до передчасного висновку про наявність в його діях складу дисциплінарного проступку.

Так, на переконання сторони позивача, у діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку при виданні наказу ННЦ ІСЕ від 29 березня 2023 року №174/07-02 про притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача відділу кадрів ОСОБА_3 та провідного юрисконсульта ОСОБА_2 .

Зокрема, надані 29 березня 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 письмові пояснення, достеменно підтверджують дотримання позивачем вимог частини першої статті 149 КЗпП України при накладенні дисциплінарних стягнень наказом від 29 березня 2023 року №174/07-02.

Посилався на те, що перевірка з питань дотримання вимог чинного законодавства відповідно до положень п. 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 02 липня 2014 року №228, яким передбачено, що Мін`юст проводить відповідно до законодавства перевірки діяльності територіальних органів Мін`юсту, зокрема з питань виконання кримінальних покарань, підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Мін`юсту, зокрема утворених для виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби, під час притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідачем не призначалась.

Окрім того, в дорученні Міністерства юстиції України від 06 квітня 2023 року запитувалася інформація «щодо дотримання порядку накладення дисциплінарних стягнень та підстав видання ННЦ ІСЕ наказу від 29 березня 2022 року № 174/07-02 без належної конкретизації змісту такої інформації щодо дотримання порядку накладення дисциплінарних стягнень.

Крім того, доручення Міністерства юстиції України від 10 квітня 2023 року про надання особистих пояснень директором ОСОБА_1 не містило викладення суті порушення, яке ставилося йому в провину, оскільки запитувалася інформація лише про можливі порушення вимог ст.ст. 147-149 КЗпП України при виданні наказу ННЦ ІСЕ наказу від 29 березня 2022 року № 174/07-02.

Зазначав, що відсутність конкретних фактів порушень трудової дисципліни та неналежне виконання посадових обов`язків під час відібрання пояснень у позивача йде в розріз з вимогами частини першої статті 149 КЗпП України, оскільки роботодавець зобов`язаний запитати пояснення щодо конкретних вже встановлених порушень.

При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу № 429/к від 10 квітня 2023 року, однією з підстав його видання зазначена доповідна записка Управління персоналу № 859-14.5-23 від 11 квітня 2023 року, проте 10 квітня 2023 року на час відібрання у позивача пояснень щодо можливих порушень вимог ст.ст. 147-149 КЗпП України при виданні наказу ННЦ ІСЕ наказу від 29 березня 2022 року № 174/07-02 такої підстави для застосування до позивача дисциплінарної відповідальності як вищезазначена доповідна записка ще не існувало, зміст позовної записки позивачу станом на день звернення з вказаною повною заявою, не відомий.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано наказ Міністра юстиції України №429/к від 11 квітня 2023 року про застосування дисциплінарного стягнення» до ОСОБА_1 , директора Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.засл.проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України у виді догані за порушення трудової дисципліни та неналежне виконання посадових обов`язків. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Міністерство юстиції України засобами поштового зв`язку 13 березня 2024 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року. Посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Справа № 953/3433/23 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Міністерство юстиції України у касаційній скарзі вказує, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Проте, Міністерство юстиції України не обґрунтовує в чому саме проявляється ігнорування та чому саме справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Крімцього, справа становить значний суспільний інтерес та виняткове значення для учасника справи. Проте Міністерство юстиції України не обґрунтовує, у чому проявляється значний суспільний інтерес та виняткове значення. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа становить значний суспільний інтерес та виняткове значення, а касаційна скарга стосується питань права, що мають фундаментальне значення для єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга Міністерства юстиції України подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат