Справа № 496/2026/21
Провадження № 2/496/993/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року йм. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Дягилева В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації,

УСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, індексний номер: 28171956 від 10.02.2016 року, яким зареєстровано право спільної часткової власності за ОСОБА_2 на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 31 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10 на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2010 року у справі № 2-749, 2010 р.

Свої вимоги мотивує тим, що 27.11.2001 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а останній в свою чергу прийняли у дар, у рівних частинах кожний частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 27.11.2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шустовою Н.С., зареєстровано у реєстрі №4039. Даний договір дарування зареєстрований в Августівській сільській раді в погосподарській книзі за №15/1285 від 29.11.2001 року, про що зазначено в договорі дарування, де наявний відповідний підпис та печатка. Вказує, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2010 року у цивільній справі № 2-749/2010 вирішено: позов ОСОБА_2 задовольнити; встановити факт смерті ОСОБА_7 , що сталася у 2000 році в с. Котовка Біляївського району Одеської області; встановити факт прийняття ОСОБА_8 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщини - частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , яка залишилась після смерті його матері ОСОБА_7 , що померла у 2000 році; встановити факт володіння на праві власності частинами житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 з її чоловіком ОСОБА_8 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час його смерті за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , після смерті її чоловіка ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014 року у цивільній справі № 2-749/2010 вирішено: апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково; рішення Біляївського районного суду Одеської області 13.09.2010 року - скасувати, постановити нове рішення, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Августівська сільської ради Біляївського району Одеської області про встановлення факту смерті, встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту володіння на праві власності 1/2 частини житлового будинку, встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку - відмовити. Крім того, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014 року у цивільній справі № 2-749/2010 вирішено: апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області про встановлення факту смерті, встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту володіння на праві власності частини житлового будинку, встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку - закрити. Проте, 08.02.2016 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. внесла запис: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28171956 від 10.02.2016 року о 16:18:00, власник будинку АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_2 , об`єкт нерухомого майна: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості - так, опис об`єкта: загальна площа: 97,4 м2, житлова площа: 31 м2, складова частина об`єкта нерухомого майна: житловий будинок «А», сарай «Б», огорожа 1-2. Вказану державну реєстрацію приватний нотаріус здійснила на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2010 року у справі №2-749, у зв`язку з чим вважає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) противоправним та таким, що підлягає скасуванню. Вказує, що 01.04.2016 року комісією проведено обстеження домогосподарства в АДРЕСА_1 , де в ході перевірки встановлено, що частина будинку, яка за словами сусіда ОСОБА_9 належить ОСОБА_2 - зруйнована, повністю без даху зруйновані стіни, все в аварійному стані, будівля не обладнана ні електроенергією, ні водою, ні газопостачанням, для подальшого проживання не придатна та небезпечна обвалами, що підтверджується звітом про оцінку технічного стану експлуатаційної придатності будівельних конструкцій та інженерних мереж. Таким чином частина житлового будинку, яка належала ОСОБА_2 , на даний час є зруйнованою, зруйноване також підсобне приміщення та гараж, самочинних будівель та прибудов у домоволодінні не виявлено. При цьому, домоволодіння ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та її є окремим цілісним домоволодінням та може вважатися окремою одиницею нерухомості. Разом з тим, у державному реєстрі речових прав та реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстрований будинок АДРЕСА_1 за співвласниками 1/3 за ОСОБА_10 , 1/3 за ОСОБА_4 та 1/3 за нею, ОСОБА_1 , на підставі вказаного вище договору дарування. З огляду на викладене вище вважає, що порушується її право стосовно користування, володіння та розпорядження зазначеним вище будинком, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явились, на адресу суду надійшли їх заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримують в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, на адресу суду подала заяву, в якій вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі з підстав, викладених у заяві, а також просила розглянути справу без її участі. При цьому посилається на те, що відповідно до вимог чинного законодавства з 01.01.2013 року нотаріуси здійснюють усі повноваження державного реєстратора, крім ведення реєстраційних справ та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Таким чином, нотаріус у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій щодо нерухомого майна має право здійснювати державну реєстрацію будь-якого речового права та будь-якого обтяження відносно цього нерухомого майна, без обмежень, шляхом звернення заявника із заявою, що нею і було зроблено на законних підставах.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 27.11.2001 року ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , який діяв від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_10 прийняли у дар в рівних частинах кожний частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається в цілому з однієї кам`яної, покритої черепицею житлової будівлі, загальною житловою площею 76 м2 та надвірних споруд: літньої кухні, льоха, двох сараїв, підсобного приміщення, двох цистерн, гаража, розташованих на земельній ділянці площею 2700 м2, що закріплена за Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шустовою Н.С. Даний договір дарування зареєстрований в Августівській сільській раді в погосподарській книзі за № 15/1282 29.11.2001 року (а.с. 14).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 231158388 від 05.11.2020 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової приватної власності належить по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 66,4 м2, житловою площею 33,3 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 210 (а.с. 15-16).

Вказане право власності зареєстровано 27.03.2018 року державним реєстратором Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області Бураном А.В. на підставі договору дарування від 27.11.2001 року.

Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 231158388 від 05.11.2020 року, ОСОБА_2 на праві спільної часткової приватної власності належить частина житлового будинку загальною площею 97,4 м2, житловою площею 31 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10 (а.с. 16 зв.).

Вказане право власності зареєстровано 08.02.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2010 року, справа № 2-749.

Позивач зазначає, що 01.04.2016 року комісією у складі: Чимбер В.І. - депутата Августівської сільської ради, Щекотіліна І.О. - головного архітектора Біляївської РДА, ОСОБА_9. - сусіда, Назаренко О.М. - землевпорядника Августівської сільської ради, ОСОБА_1 - співвласниці житлового будинку в АДРЕСА_1 (а також позивачки по справі), ОСОБА_14 - сусідка, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 - членів земельної комісії, Сіренка В.В. - голови адміністративної комісії, проведено обстеження домогосподарства в АДРЕСА_1 , де в ході перевірки встановлено, що частина будинку, яка за словами сусіда ОСОБА_9 належить ОСОБА_2 - зруйнована, повністю без даху зруйновані стіни, все в аварійному стані, будівля не обладнана ні електроенергією, ні водою, ні газопостачанням, для подальшого проживання не придатна та небезпечна обвалами, що підтверджується звітом про оцінку технічного стану експлуатаційної придатності будівельних конструкцій та інженерних мереж, відповідно до акта обстеження домогосподарства (а.с. 17).

Викладене також підтверджується довідкою ПП «Одеське ЮТІ» від 15.09.2017 року № 323-8-2017 (а.с. 18).

Таким чином, на думку позивачки, оскільки частина житлового будинку, яка належить відповідачці ОСОБА_2 , на даний час є зруйнованою, то слід скасувати державну реєстрацію права власності нерухомого майна, яке зареєстровано за останньою.

Крім того, позивачка вказує, що з викладених підстав, порушується її право щодо користування, володіння та розпорядження житловим будинком за вказаною вище адресою.

Разом з цим, суд не приймає до уваги викладені вище доводи позивачки, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2010 року позов ОСОБА_2 було задоволено та: встановлено факт смерті ОСОБА_7 , що сталася у 2000 році в с. Котовка Біляївського району Одеської області; встановлено факт прийняття ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщини - частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , яка залишилась після смерті його матері ОСОБА_7 , що померла у 2000 році; встановлено факт володіння на праві власності частинами житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 з її чоловіком ОСОБА_8 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час його смерті за адресою: АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , після смерті її чоловіка ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19-20). Вказане рішення набуло чинності 31.08.2015 року.

Згодом, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014 року рішення Біляївського районного суду Одеської області 13.09.2010 року було скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області про встановлення факту смерті, встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту володіння на праві власності 1/2 частини житлового будинку, встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку - відмовлено (а.с. 21-22).

В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково та рішення апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 62-64).

При цьому, Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі встановив, що у рішенні апеляційного суду не зазначено, чим саме порушуються права ОСОБА_1 та інших співвласників спірного будинку, оскільки спір стосується частини будинку, на яку претендує ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у порядку спадкування, а інші особи не є суб`єктами цих правовідносин. Між співвласниками будинку спір відсутній, у матеріалах справи відсутні такі відомості. Таким чином, апеляційний суд скасував рішення районного суду з формальних підстав, що є порушенням вимог ст. 316 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31.08.2015 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області про встановлення факту смерті, встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту володіння на праві власності частини житлового будинку, встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку було закрито (а.с. 23-24).

Вказаною вище ухвалою Апеляційного суду Одеської області було встановлено, що ОСОБА_7 була власницею частини будинку АДРЕСА_3 , що підтверджується договором дарування від 07.05.1993 року. На підставі договору дарування від 27.11.2001 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прийняли в дар іншу частину будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 2700 м2. На підставі доказів, які були досліджені апеляційним судом було встановлено, що оскаржуване рішення суду не порушує права ОСОБА_1 , як особи, яка не брала участі у розгляді даної справи.

Отже, співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , якій належить 1/2 частина, та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , яким належить 1/2 частина житлового будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка фактично оспорює рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2010 року, яким, зокрема визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Тобто, фактично, предметом доказування у даному спорі, в першу чергу, є законність набуття ОСОБА_2 на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2010 року, права власності на частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , так як позивачка вказує на те, що державна реєстрація права власності на частину житлового будинку відбулась незаконно і протиправно.

Разом з цим, вказаними судовими рішеннями, ухваленими у справах вище, неодноразово було перевірено та підтверджено законність набуття права власності відповідачки на частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Відтак, вказані обставини, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню знову при вирішенні даного спору.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, зокрема, що уразі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Таким чином, скасування судом державної реєстрації права власності ОСОБА_2 можливо лише з одночасним припиненням права власності відповідача на вказане нерухоме майно, що узгоджується з правовою позицією, що викладена у Постанові першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 року у справі №154/883/19, де зазначено, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Отже, визнання протиправними реєстраційних дій по реєстрації права власності ОСОБА_2 або скасування запису про її право власності призведе до позбавлення її права власності на нерухоме майно, оскільки буде скасовано визнання державою її права власності на правомірно набутий об`єкт нерухомості.

Частиною 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Серков проти України») напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід втручання у право на мирне володіння майном пропорційним визначеним цілям. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, яку необхідно досягти, та засобами, які застосовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у виразі часток. Ідея спільної часткової власності в тому й полягає, що майно належить усім співвласника одночасно. Тому, наприклад, зменшення майна внаслідок його пошкодження тягне наслідки щодо всіх співвласників, а не одного чи кількох із них.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

З аналізу вказаної норми вбачається, що власник за своїм бажанням має право визначити фактичну та юридичну долю речі. Знищення майна належить до таких способів припинення права власності, коли власник за своїм бажанням, добровільно припиняє своє право власності, або ж право власності припиняється поза волею власника в результаті випадку, непереборної сили або неправомірних дій інших осіб.

Враховуючи презумпцію непорушності права власності, здійснення власником права власності на власний розсуд, в поєднанні з положеннями ст. 349 ЦК України, суд вважає, що право власності на знищене майно може бути припинено тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Доказів звернення власника - відповідачки про припинення права власності позивачкою не надано.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту звернення власника зруйнованого майна із заявою щодо припинення права власності через знищення нерухомого майна, а також не містять доказів щодо неправомірної державної реєстрації права власності ОСОБА_18 на частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч. 7 ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 317, 319, 321, 346, 349, 358 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, індексний номер: 28171956 від 10.02.2016 року, яким зареєстровано право спільної часткової власності за ОСОБА_2 на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 31 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10, на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2010 року у справі № 2-749, 2010 року - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, через Біляївський районний суд Одеської області.

Повний текст рішення суду складено 29 січня 2024 року.

Суддя Л.О. Пендюра