Справа № 544/2968/23
пров. № 2-о/544/34/2024
Номер рядка звіту 17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 березня 2024 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої - судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборна, 41 цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Представник заявника звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із заявою, у якій вказав, що 28 серпня 2015 року між заявником та ОСОБА_2 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у спільному шлюбі у них народилася дитина - ОСОБА_3 . Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_4 проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні.

05 березня 2023 року ОСОБА_1 мобілізований під час воєнного стану.

У відповідності до п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Тобто у відповідності до вищенаведеної норми Закону України, ОСОБА_1 має право на звільнення з військової служби у період воєнного стану, але відповідний факт має бути встановлений.

Наразі дитина ОСОБА_4 тимчасово, на період мобілізації батька ОСОБА_1 , проживає з рідною сестрою ОСОБА_1 , але дитині необхідно отримувати виховання від рідних батьків, в даному випадку батька, оскільки мати не приймає участі у вихованні дитини та проживає за кордоном.

Просив встановити юридичний факт, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійного виховує неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представник заінтересованої особи (Міністерства оборони України) у судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі. У поданому клопотанні зазначив, що заявник є військовослужбовцем, звернувся до суду із заявою про встановлення факту з метою звільнення з військової служби. Таким чином, вбачається, що вимоги заявника у цій справі пов`язані з доведенням наявності у нього підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, а саме підтвердження свого статусу для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану та заявлені саме у зв`язку з подальшим звільненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічноправовими відносинами заявника з державою (в особі Міноборони), а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. На думку заінтересованої особи даний потенційний спір може існувати у сфері публічно-правових відносин, а отже, підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства. У зв`язку з цим просив закрити провадження у цивільній справі.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила, що знає заявника ОСОБА_1 так як є його сусідкою та другом родини. Заявник раніше був одружений та проживав у м. Києві, а потім повернувся в м.Пирятин сам без дружини разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_6 , якому на той час було близько 1,5 року. Їх діти разом ходили до дитячого садочка та почали товаришувати. Матері хлопчика свідок ніколи не бачила, вона до сина не приїжджала, і він про неї ніколи не згадував. Вихованням та утриманням сина повністю займається батько. Зараз, коли батько служить в ЗСУ, дитиною опікується бабуся, але вона вже похилого віку (65 років) та хворіє, тому їй важко самій з дитиною.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердила, що знає родину заявника, їх діти разом відвідували дитячий садочок. Син заявника ОСОБА_6 виховується в сім`ї батька ОСОБА_1 , матері дитини вона ніколи не бачила, знає, що та виїхала за кордон. Заявник зараз проходить військову службу, тому син проживає та виховується у бабусі -матері заявника.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Суд, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини:

Заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у спільному шлюбі у них народилася дитина - ОСОБА_3 , про що складений відповідний актовий запис за № 515, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданим відділом ДРАЦС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.8 на звороті).

Згідно ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійнення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Між батьками дитини 15 квітня 2022 року було укладено нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, згідно п.1.2 якого місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьки визначили місце фактичного проживання батька ОСОБА_1 (а.с.10-11).

Згідно довідки Пирятинського ліцею № 6 Відділу освіти, молоді та спорту Пирятинської міської ради Полтавської області № 365/01.5- 10 від 03 листопада 2023 року, підтверджено, що батько ОСОБА_3 - ОСОБА_1 спілкується з класним керівником та педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини, а мати ( ОСОБА_2 ) контакту зі школою не підтримує та з педагогами не спілкується і на батьківським збори не з`являєтеся (а.с.9).

Згідно довідки про склад сім`ї від 07.12.2023 підтверджується фактичне проживання дитини ОСОБА_8 з батьком ОСОБА_1 (а.с.9 на звороті).

01 листопада 2023 року, мати дитини - ОСОБА_2 приїхала до України та зробила нотаріальну заяву, що підтверджує неможливість своєї участі у вихованні та утриманні дитини та повідомила, що проживає за кордоном (а.с.12).

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути вста-новлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Тобто у відповідності до вищенаведеної норми Закону України, ОСОБА_1 має право на звільнення з військової служби у період воєнного стану, але встановлення відповідного факту інакше як у судовому порядку неможливо. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення.

Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає, що вимоги про встановлення факту перебування дитини на утриманні та вихованні батька, підлягають задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника заінтересованої особи, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з огляду на наступне.

У своїй постанові від 18.01.2024 Великою Палатою Верховного Суду було розглянуто справу №560/17953/21, правовідносини у якій є подібними до правовідносин у справі №201/5972/22 та в якій ВП ВС зробили висновок щодо виду судочинства, в якому повинні розглядатися такі справи. Зокрема, в рішенні суду зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Разом із тим, аналіз цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

При цьому необхідно приймати до уваги, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (постанова Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23 (провадження № 61-13311св23).

Із матеріалів справи не вбачається, що між ОСОБА_1 та заінтересованою особою існує спір про право.

Місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 її батьками було визначене нотаріально посвідченим договором задовго до запровадження воєнного стану та загальної мобілізації в Україні. Тому суд не вважає, що ця заява подана військовослужбовцем ОСОБА_1 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, з метою штучного створення умов та обставин, які можуть бути підставою для звільнення з військової служби.

Таким чином, судом встановлено, що на даний час заявник потребує юридичного закріплення у відповідному рішенні суду факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дитини, встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, с у д,

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 29.03.2024.

Суддя О.О.Сайко