Провадження № 22-з/4808/8/24
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г.В.
Суддя-доповідач Бойчук
06 березня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,
суддів: Томин О.О., Луганської В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 березня 2023 року під головуванням судді Домбровської Г.В. у м. Івано-Франківську,
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 березня 2023 року змінено, зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів на відшкодування матеріальної шкоди до 52 000 грн та судовий збір до 520 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 209,35 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заява обґрунтована тим, що Івано-Франківським апеляційним судом не вирішено питання розподілу судових витрат з оплати ОСОБА_1 послуг адвокатському бюро «Романа Калинюка» за надання правничої допомоги, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

У матеріалах справи наявні докази витрат ОСОБА_1 з оплати за професійну правничу допомогу адвокатського бюро на загальну суму 10 000 грн та копія договору №01-05/01 про надання правничої допомоги від 01.05.2023. Відповідно до п.1.1. договору адвокатське бюро зобов`язується надати ОСОБА_1 правову допомогу щодо захисту його прав та законних інтересів по справі щодо оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції у цій справі.

Сторони дійшли згоди, що розмір гонорару адвоката за виконання доручення, передбаченого п. 1.1. Договору становить 10 000 грн (пункт 4.2. Договору про надання правової допомоги), про що ним надано платіжну інструкцію № 254655 від 01.05.2023.

Просить ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені витрати за надання правничої (правової) допомоги у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року заяву призначено до розгляду без виклику учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції свої міркування або заперечення стосовно заяви про стягнення на користь позивача судових витрат.

ОСОБА_2 подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення.

Вказує на необґрунтованість поданої заяви та те, що витрати відповідача про надання правової допомоги є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим обсягом адвокатських послуг, затраченим часом на надання таких послуг.

Просить відмовити в задоволенні заяви про стягнення з витрат на правову допомогу за відсутністю всіх належних підстав та обґрунтованості вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення додаткового рішення і часткового задоволення заяви, враховуючи таке.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року в справі № 464/944/17 (провадження № 61-4050св19) зроблено висновок по застосуванню ст. 270 ЦПК України і зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у ч. 1 ст. 270 ЦПК України підстав.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідач у апеляційній скарзі зазначав, що розмір судових витрат, які він поніс у зв`язку з розглядом справи складає розмір судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги та витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Просив стягнути такі витрати на його користь.

Також відповідач надав докази сплати вартості адвокатських послуг у розмірі гонорару адвоката за виконання доручення у розмірі 10 000 грн.

При прийнятті постанови від 31.05.2023 апеляційним судом розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, не здійснювався.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

На підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій заявником подано копії договору № 01-05/01 про надання правової допомоги, укладеного 01.05.2023 між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Романа Калинюка» (т.2 а.с. 142-144) і платіжної інструкції №254655 від 01.05.2023 на суму 10 000 грн (т.2 а.с. 145).

Відповідно до договору № 01-05/01 про надання правової допомоги від 01.05.2023 предметом договору є надання ОСОБА_1 правової допомоги щодо захисту його прав та законних інтересів по справі щодо оскарження в апеляційному порядку рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.03.2023 у цій справі в Івано-Франківському апеляційному суді.

Згідно п. 1.2. послуги надаються клієнту шляхом надання юридичних консультацій, роз`яснень законодавства, вивчення документів, особистої участі та представництва інтересів Клієнта перед органами, усіма установами, підприємствами та організаціями України незалежно від форм власності та підпорядкування, в органах прокуратури, у будь-яких інших правоохоронних органах України, в судових органах будь-якої ланки (в тому числі в апеляційній, касаційній інстанціях), у всіх без винятку установах, на підприємствах, в організаціях (в т. ч. в органах державної влади та управління, міністерствах, відомствах, їх структурних підрозділах; державних комітетах та підвідомчих їм органах; в банківських (фінансових) установах; в органах юстиції, в т. ч. управліннях юстиції будь-якого рівня, в органах державної виконавчої служби, в органах нотаріату; на пошті; в органах місцевої влади та місцевого самоврядування та їх структурних підрозділах; у фондах, інспекціях, адміністраціях, комісіях та комітетах) з усіма правами, які надані законом заявнику, позивачу, відповідачу, стягувачу, третій особі чи іншій особі, що бере участь у справі, в тому числі з правом подання будь-яких документів, позову, зміни підстав або предмета позову, укладання мирової угоди, одержання рішення, ухвали, постанови, виконавчого листа або наказу суду, інших документів, пред`явлення виконавчого листа або наказу суду до виконання, оскарження рішень, ухвал, постанов суду, дій судового виконавця в порядку передбаченому в Україні законодавством.

Відповідно до п.4 договору визначено гонорар (вартість послуг) адвоката, який клієнт має сплатити адвокату.

В п.4.1 договору вказано, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару.

В пункті 4.2. договору вказано, що сторони дійшли згоди, що розмір гонорару адвоката за виконання доручення, передбачено п.1.1. даного договору становить 10 000 грн.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд першої інстанції задовольнив частково позов ОСОБА_2 . Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 60 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

ОСОБА_1 звертався до суду з апеляційною скаргою і фактично оскаржує рішення щодо стягнутих сум.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу згідно заяви представника ОСОБА_1 ,апеляційний суд з врахуванням заперечення позивачки ОСОБА_2 дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з позивача.

Вбачається, що адвокат Калинюк Р.С. надавав правову допомогу ОСОБА_1 , яка полягала в оскарженні в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції у цій справі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що заявлений представником ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій в загальній сумі 10 000 грн не є пропорційним до розміру задоволених апеляційним судом вимог.

Оскільки, апеляційним судом частково задоволено апеляційну скаргу та зменшено розмір стягнутих грошових коштів на відшкодування матеріальної шкоди з 60 000 грн до 52 000 грн, тому з урахуванням принципу пропорційності, співмірності та критерії розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, розмір витрат на правничу допомогу надану адвокатом Калинюком Р.М. ОСОБА_1 в апеляційному суді підлягає відшкодуванню у розмірі 1 333 грн, що відповідатиме визначеним процесуальним законом критеріям.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалити у цій справі додаткове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає по АДРЕСА_2 ) 1 333 (одна тисяча триста тридцять три) грн понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст додаткової постанови складено 06 березня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.О. Томин

В.М. Луганська