Провадження №22-ц/812/545/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №485/776/23 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення, яке постановив Снігурівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Квєтки Іванни Анатоліївни у приміщенні цього суду 02 лютого 2024 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У серпні 2023 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 22 червня 2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0488/06/2021/0326, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 283000 грн. на придбання автомобіля марки Mitsubishi моделі ASX 2021 року випуску на строк до 21 червня 2024 року за умови сплати щомісячних платежів у сумі 7862 грн. та останнього платежу у сумі 7830 грн. Кредитні зобов`язання позичальника забезпечені порукою ОСОБА_2 на підставі укладеного 22 червня 2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 договору поруки №б/н. Відповідач ОСОБА_1 неналежно виконував зобов`язання щодо оплати щомісячних платежів, внаслідок чого станом на 28 травня 2023 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 219040 грн. 81 коп., з яких: поточна заборгованість 1 грн. 68 коп., прострочена заборгованість 23 грн. 58 коп., сума кредиту, неповернутого в строк, визначений кредитним договором: поточна заборгованість 171843 грн. 55 коп., прострочена заборгованість - 47172 грн.

Посилаючись на викладене, Банк просив достроково стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Відповідачем ОСОБА_2 поданий відзив на позовну заяву.

Відзив мотивований тим, що вона виступила поручителем перед АТ «Укргазбанк» за виконання ОСОБА_1 зобов`язань у кредитному договору №0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року, у зв`язку з чим 22 червня 2021 року уклала з позивачем договір поруки. В забезпечення кредитного договору між ОСОБА_1 та АТ «Укргазбанк» було укладено договір застави транспортного засобу від 22 червня 2021 року, який забезпечує всі вимоги АТ «Укргазбанк», предмет застави автомобіль марки Mitsubishi моделі ASX 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходиться у спільній сумісній власності її та відповідача ОСОБА_1 . До 23 лютого 2022 р. кредит сплачували вчасно, заборгованості не було. У зв`язку з активними бойовими діями на території Миколаївської області, внаслідок збройної агресії рф, предмет застави було знищено, про що вона повідомила Банк, надіславши заяву про анулювання кредитної заборгованості. Факт знищення автомобіля підтверджується звітом № 17-23 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті пошкодження (обстрілу), власникові автомобілю, оскільки визначені у звіту вартість ремонту 724708 грн. 13 коп. значно перевищує суму кредиту, яку було видано позичальнику. Прострочення зобов`язання за кредитним договором допущено внаслідок дії форс-мажорних обставин, якою з 24 лютого 2022 р. є військова агресія РФ проти України, тому відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання. Крім того, наявні всі необхідні умови для списання (анулювання) кредитної заборгованості, визначені п.16 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», оскільки предмет застави знищений. За вказаного у задоволенні позову просить відмовити.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2024 року позовні вимоги Банку залишені без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Банк, отримавши заяву відповідача ОСОБА_2 про анулювання кредитної заборгованості, не вирішив питання про призупинення сплати грошового зобов`язання за кредитним договором за наявності для цього підстав та передчасно звернувся до суду з даним позовом про дострокове стягнення заборгованості.

Позивач не спростував доводів відповідачки щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з розповсюдженням на відповідачів положень п.16 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» вказує, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що у разі забезпечення гарантування права постраждалих громадян на отримання компенсації за пошкоджені та знищені транспортні засоби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, виплата компенсації власнику транспортного засобу, який пошкоджено або знищено внаслідок збройної агресії проти України, будуть здійснюватися за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів, отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та/або поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел, передбачених законодавством, то Банк буде взагалі позбавлений права на відшкодування збитків. Крім того, сторони у кредитному договорі 5.6 передбачили, що війна та військові дії визнаються такими, що не залежать від волі сторін та є форс-мажорними обставинами. На період існування таких обставин сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень кредитного договору. Виникнення форс-мажорних обставин продовжує термін виконання взаємних зобов`язань сторін на період тривалості дії таких обставин без відшкодування збитків. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання та саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Банк зауважує, що воєнний стан на території України не означає, що відповідачі не можуть здійснювати погашення платежів, ними також не надано доказів того, що у зв`язку з воєнним станом погіршилось їх матеріальне становище. Отже, на думку позивача, сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє сторону від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають особі фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором. Також судом невірно застосовано п.8 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», оскільки даний пункт стосується нерухомого майна.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відзивах на апеляційну скаргу, які є ідентичними за змістом, просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити бе змін, закрити апеляційне провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 362 ЦПК України.

Відзиви мотивовані тим, що наявними матеріалами справи підтверджується факт знищення через активні бойові дії на території Миколаївської області внаслідок збройної агресії рф, що є форс- мажорними обставинами, відповідачі вимушені були виїхати з місця постійного проживання (м. Снігурівка), тому за таких поважних причин ОСОБА_1 був відсутній на роботі, а на зараз є пенсіонером, то того ж автомобіля марки Mitsubishi моделі ASX, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2021 року випуску був знищений, про що повідомили позивача. Наведене, на думку відповідачів, свідчить про наявність умов для списання (аналювання) кредитної заборгованості за кредитним договором з урахуванням положень пунктом 16 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та умов кредитного договору. Також відповідачі посилались на наявність підстав для закриття апеляційного провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 362 ЦПК України через ненадання особою, яка підписала апеляційну скаргу, доказів на наявність повноважень на представництво ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до статті 58 ЦПК України, якими, на думку заявників, є трудовий договір (контракт), посадова інструкція, наказ про призначення на посаду, статут тощо.

Апеляційний суд залишив без розгляду долучені відповідачами до відзивів на апеляційну скаргу довідку, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «МИКОЛЇВБУДМОНТАЖ» від 28 березня 2024 року №16/2803-1, довідку від 06 липня 2022 року №5125- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, оскільки в порушення вимог частини 10 статті 83 ЦПК України клопотань про долучення цих документів в якості доказу відповідачами не заявлено.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням закону рішення суду не відповідає не в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, 22 червня 2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 0488/06/2021/0326 (далі Договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 283000,00 грн. на придбання автомобіля марки Mitsubishi моделі ASX 2021 року випуску зі строком кредитування з 22 червня 2021 року по 21 червня 2024 року (а.с. 5-11).

Згідно умов пункту 1.2.2 Договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21 червня 2024 року.

Відповідно до пунктів 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 вказаного вище кредитного договору за користування кредитними коштами у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 0,01% річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 5,01% річних. У разі порушення позичальником будь-якого або декількох зобов`язань, встановлених пп.4.3.6-4.3.9 цього договору позичальник сплачує банку комісію за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,7% (без ПДВ) від суми наданого кредиту.

Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника в день укладення цього договору сплатити комісію в розмірі 1,99% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1, що складає 5631 грн 70 коп.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору № 0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року повернення суми кредиту здійснюється шляхом договірного списання на рахунок IBAN НОМЕР_2 , відкритий у АБ «Укргазбанк», щомісячно з 1-го (першого) по 10-те (десяте) число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/36 від суми отриманого кредиту, що становить 7862,00 грн., а останній платіж сплачується у сумі 7830,00 грн. не пізніше 21 червня 2024 року.

Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій у випадках, які сторони визнають як істотне порушення умов цього договору, а саме:

-невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, в тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один календарний місяць), що випливають з цього договору;

-невиконання позичальником (заставодавцем) своїх зобов`язань по укладеним договорам забезпечення;

-невиконання та/або неналежного виконання вимог будь-якого з п.п. 4.3.6-4.3.9 цього договору;

-подання до суду позову про визнання недійсними у цілому чи у частині та/або неукладеним цього договору та/або будь-якого договору забезпечення;

-за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернений.

Вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку.

Пунктами 4.3.1, 4.3.5 кредитного договору передбачений обов`язок позичальника використати кредитні кошти на зазначені в п.1.1 цього договору цілі; повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані комісії (якщо буде мати місце), нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно цього договору; на вимогу банку достроково повернути кредит, сплатити нараховані комісії, нараховані проценти за користування кредитними коштами, платежі, згідно п. 5.3 цього договору та можливі штрафні санкції у випадках, передбачених цим договором, договором застави та чинним законодавством України.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача кредитні кошти в сумі 283000,00 грн., які використав на придбання автомобіля марки Mitsubishi моделі ASX 2021 року випуску, та здійснив часткове погашення кредиту, що підтверджується випискою з особового рахунку клієнта за період часу з 22 червня 2021 року по 28 травня 2023 року (а.с. 14-18) та наданими відповідачкою копіями платіжних інструкцій (75-83).

Зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту належним чином відповідач ОСОБА_1 не виконав,чим порушив умови кредитного договору № 0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року.

Факт отримання грошових коштів за кредитним договором № 0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року і існування заборгованості відповідачами не спростовано.

Через несвоєчасне повернення суми кредитних коштів у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором № 0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року, яка відповідно до розрахунку позивача станом на 28 травня 2023 року складається із поточної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 171843 грн 55 коп, простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 47172 грн 00 коп, заборгованості по процентам, нарахованим на суму поточної заборгованості, в розмірі 1 грн 68 коп, заборгованості по процентам, нарахованим на суму простроченої заборгованості, в розмірі 23 грн 58 коп, а всього 219 040 грн 81 коп. (а.с. 19).

Пунктом 2.1 кредитного договору № 0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року передбачено, що у забезпечення виконання зобов`язань за цим договором банком приймається в заставу автомобіль, який зазначено у п.1.1 цього договору.

Пунктом 2.3 кредитного договору № 0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року передбачено, що кредит забезпечується фінансовою порукою ОСОБА_2 .

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» (кредитором) та відповідачами ОСОБА_1 (позичальником) та ОСОБА_2 (поручителем) ІНФОРМАЦІЯ_1 було укладено договір поруки № Б/Н (а.с. 12-13).

Відповідно до пункту 1.1. договору поруки поручитель ОСОБА_2 поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № 0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року.

Пунктом 1.2 договору поруки визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Пунктом 1.4 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник - за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором.

Згідно п. 1.5 договору поруки передбачено, що порукою за цим договором також забезпечується виконання позичальником зобов`язань по кредиту у разі вимоги кредитора про дострокове виконання зобов`язань по кредитному договору, на умовах та з підстав, передбачених у кредитному договорі.

Пунктами 5.1, 5.2 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами/уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками печаток (за наявності) і діє протягом 13 років. Порука за цим договором припиняється у разі : припинення забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором; якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився.

В силу статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно частин 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором № 0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року в розмірі 7 998 грн 06 коп ОСОБА_1 здійснив 02 лютого 2022 року, що підтверджується випискою з особового рахунку клієнта за період часу з 22 червня 2021 року по 28 травня 2023 року. Станом на 23 лютого 2022 року простроченої заборгованості за кредитним договором у відповідачів не було.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року вбачається, що станом на 28 травня 2023 року сума залишку основного боргу складає 219 040 грн 81коп.

Матеріали справи свідчать про те, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти відповідачу, тоді як відповідач допустив порушення умов зобов`язання щодо строків сплати платежів за користування кредитом, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість по тілу кредиту у розмірі 47172,00 грн.

Згідно листа-вимоги №129/15112/2023 від 25 квітня 2023 року та листа вимоги №129/15111/2023 від 25 квітня 2023 року позивач звернувся до відповідачів з вимогою дострокового повернення коштів за договором 0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції вважав, що у порушення вимог пункту 5.7 кредитного договору відповідач ОСОБА_2 не довела причинного зв`язку між існуванням форс-мажорних обставин та невиконанням нею зобов`язань за кредитним договором. Однак станом на 23 лютого 2022 року у відповідачів була відсутня заборгованість за кредитним договором, тому вимога позивача є безпідставною з урахуванням пункту 16 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», оскільки є умови для вирішення кредитором питання про анулювання заборгованості. Також суд вважав, що на підставі пункту 8 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» відповідачі мають право на призупинення сплати грошового зобов`язання.

Колегія суддів частково приймає доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень Закону України «Про споживче кредитування».

Так, відповідно до пункту 8 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 90 днів після його припинення чи скасування позичальник (особа, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представник (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) має право звернутися до кредитодавця або нового кредитора (далі - кредитор) із заявою про призупинення сплати грошового зобов`язання (основної суми кредиту, процентів, комісій та інших платежів) (далі - заява про призупинення сплати грошового зобов`язання) за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 цього Закону, предметом забезпечення за яким є нерухоме майно (квартира, інше житлове приміщення в будівлі, приватний житловий будинок, садовий або дачний будинок, об`єкт незавершеного житлового будівництва) (далі - договір про споживчий кредит), що відповідає хоча б одній із таких ознак, зокрема:1) нерухоме майно, станом на день подання заяви про призупинення сплати грошового зобов`язання, розташоване на тимчасово окупованій території, визначеній пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», або на територіях активних бойових дій, або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку; 2) нерухоме майно пошкоджено внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Для цілей цього пункту під пошкодженим розуміється нерухоме майно, яке може бути відновлено виключно шляхом капітального ремонту чи реконструкції; 3) нерухоме майно знищено внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Для цілей цього пункту під знищеним розуміється нерухоме майно, відновлення якого шляхом поточного або капітального ремонту чи реконструкції є неможливим або економічно недоцільним.

Згідно із пунктом 16 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» позичальник (його представник) протягом 90 днів після припинення чи скасування воєнного стану в Україні має право звернутися до кредитора із заявою про анулювання заборгованості за договором про споживчий кредит, який відповідає одночасно таким умовам: 1) предметом забезпечення за таким договором є автомобіль, знищений внаслідок збройної агресії Російської Федерації, який, станом на 23 лютого 2022 року, був єдиним у сім`ї позичальника. Автомобіль вважається знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно із звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт автомобіля перевищують його вартість; 2) станом на 23 лютого 2022 року заборгованість за таким договором не була прострочена більш як на 7 днів; 3) метою отримання кредиту згідно з договором є придбання автомобіля.

Позичальник разом із заявою про анулювання заборгованості подає підтвердні документи, що доводять відповідність автомобіля умовам, визначеним підпунктом 1 цього пункту.

Кредитор після отримання заяви про анулювання заборгованості разом із підтвердними документами здійснює анулювання заборгованості за договором про споживчий кредит (основної суми кредиту, процентів, комісій та інших платежів) та набуває право на отримання від держави Україна компенсації відповідно до закону щодо врегулювання питання виплат компенсацій громадянам України за майно, знищене внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Розмір такої компенсації не може перевищувати основну суму кредиту позичальника за договором про споживчий кредит, що підлягає анулюванню відповідно до цього пункту.

Витрати (збитки) кредитора (неотримані за рахунок компенсації від держави основна сума кредиту, проценти, комісії та інші доходи), понесені ним внаслідок анулювання зобов`язань за договором про споживчий кредит відповідно до цього пункту, є упущеною вигодою та можуть бути відшкодовані відповідно до законодавства за рахунок держави-агресора.

Згідно звіту №17-23 від 28 лютого 2023 року, виконаного ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість автомобіля марки Mitsubishi моделі ASX, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2021 року випуску на дату оцінки становить 565 616,43 грн., вартість відновлювального ремонту - 724 708,13 грн. За висновком оцінювача вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті обстрілу власникові автомобіля на дату пошкодження (обстрілу) 25 березня 2022 року становить 565616,43 грн.

За фактом виявлених порушень законів і звичаїв війни невстановленими військовослужбовцями рф в період з 24 лютого 2022-09 листопада 20022 року, у тому числі обстрілів з невідомої зброї об`єктів цивільної інфраструктури за адресою, вул.Зоряна,48 (крім того пошкоджено автомобіль, НОМЕР_1 , який знаходився в гаражі) слідчим відділом УСБУ у Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000002005 за частиною 1 статті 438 КК України.

Відповідно до листа від 23 січня 2024 року, наданого Регіональним сервісним центром ГЦС МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГЦС МВС) на виконання ухвали суду про витребування доказів, згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів за гр. ОСОБА_2 транспортні засоби станом на 23.02.2022 року на обліку не перебувають; за гр. ОСОБА_1 станом на 23.02.2023 р. зареєстровані два транспортні засоби: 1) автомобіль Mitsubishi ASX, номерні знаки НОМЕР_1 ,2021 р.в., білого кольору, VIN № НОМЕР_3 , дата реєстрації ТЗ: 19.06.2021; причеп ЛІДЕР 810081, номерний знак НОМЕР_4 , 2022 р.в., сірого кольору, VIN № НОМЕР_5 , дата реєстрації ТЗ: 20.12.2023.

21 липня 2023 року ОСОБА_2 , яка є поручителем за виконання ОСОБА_1 . Договору, звернулася до АТ «Укргазбанк» із заявою про анулювання кредитної заборгованості у зв`язку із знищенням предмета застави.

Зміст положень пункту 16 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» дає підстави для висновку, що їх застосування можливо за умови звернення позичальника протягом 90 днів після припинення чи скасування воєнного стану в Україні. За обставинами справи, яка переглядається, на день звернення Банка до суду із позовом та ухвалення судом першої інстанції рішення воєнний стан в Україні не скасовано і не припинено, тому відсутні підстави для застосування вказаних норм закону.

Щодо застосування судом для вирішення спору положень пункту 8 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», то такий висновок суду є помилковим, оскільки цей пункт передбачений для випадків, коли виконується договір про споживчий кредит, предметом забезпечення за яким є нерухоме майно, тоді як за умовами кредитного договору від 22 червня 2021 року, укладеного позивачем та відповідачем, в заставу переданий автомобіль, який не вдіноситься до нерухомого майна.

Натомість суд першої інстанції залишив поза увагою наступне.

У відповідності до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пунктах 5.5., 5.6., 5.7., 5.8. кредитного договору сторони погодили, що позичальник не відповідає за порушення зобов`язання, якщо доведе що це порушення сталося внаслідок випадку або дії непереборної сили (обставин форс-мажору), визначених цим розділом. У випадку виникнення форс-мажорних обставин (дії непереборної сили), що не залежить від волі сторін, таких як: війни, військові дії, блокади, ембарго, інші міжнародні санкції, валютні обмеження, інші дії держави, що створюють неможливість виконання сторонами своїх зобов`язань, пожежі, повені, інші стихійні лиха, несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем банку, комп`ютерних мереж банку, тощо, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень цього договору на період дії зазначених обставин. Про настання форс-мажорних обставин сторона, на яку вплинули такі форс-мажорні обставини, зобов`язана повідомити іншу сторону протягом 7-ми календарних днів з моменту виникнення таких обставин. Доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий відповідним (-и) органом (-ами)/організацією (-ями), в тому числі Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами. Обов`язки по доказуванню форс-мажорних обставин покаладаються на сторону, яка через настання таких обставин не може виконувати зобов`язання за Договором належним чином. Виникнення форс-мажорних обставин продовжує термін виконання взаємних зобов`язань сторін по цьому договору на період тривалості дії таких обставин без відшкодування збитків обох сторін.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 26 жовтня 2021 року в справі № 766/20797/18 (пункт 19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17 (провадження № 61-1178св20)).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).

Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).

Як передбачено частиною першою статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 ЦК України).

За своєю сутністю цивільно-правова відповідальність означає виникнення у особи обов`язку майнового характеру, якого не було до вчинення правопорушення. У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Тому стаття 617 ЦК України не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання (див. Постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року в справі № 757/58385/16-ц (провадження № 61-17601свп18)).

Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 686/16312/22 (провадження № 61-11710св23) зауважив, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору.

Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 внаслідок військової агресії російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по сьогодні.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану (пункт 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 вказано, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21».

З початку 2014 року мала місце збройна агресія Російської Федерації, яка розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності. І на даний час Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації. […] Зазначений факт розглядається як загальновідомий для обох сторін. Факт військової агресії визнаний на національному рівні, в тому числі в Законах України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», «;Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене в районі відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення антитерористичної операції», Постановах Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до парламентів іноземних держав, парламентських асамблей міжнародних організацій щодо засудження триваючої агресії Російської Федерації проти України», «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором», «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», Рішеннями Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» тощо (див. постанову Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 липня 2019 року у справі № 911/1897/18).

28 лютого 2022 Торгово-промислова палата України на офіційному сайті оприлюднила лист № 2024/02.0-7.1, яким на підставі статей 14, 14? Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форсмажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається: ПАТ АБ «Укргазбанк» просив стягнути з позичальника за кредитним договором ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованість за Договором, посилаючись на те, що через порушення умов договору щодо повернення частинами кредитних коштів настали умови для дострокового повернення усієї заборгованості; відносини між сторонами виникли на підставі кредитного договору № 0488/06/2021/0326 від 22 червня 2021 року (договір про споживчий кредит) та договору поруки від 22 червня 2021 року; внаслідок збройної агресії російської федерації проти України виникли надзвичайні та невідворотні обставини, що призвели до знищення предмету застави автомобіля.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору; суди не врахували, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі № 686/16312/22 (провадження № 61-11710св23).

Суд також не врахував належним чином, що у кредитному договорі від 22 червня 2021 року № 0488/06/2021/0326 сторони домовилися про те, що війна та військові дії визнаються такими, що не залежать від волі сторін та є форс-мажорними обставинами. На період існування таких обставин сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання будь-якого з положень кредитного договору. Виникнення форс-мажорних обставин продовжує термін виконання взаємних зобов`язань сторін на період тривалості дії таких обставин без відшкодування збитків (пункт 5.5.-5.8.).

Тобто учасники обороту визначили, як форс-мажор впливає на строки виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору, та правові наслідки існування форс-мажору (продовження терміну виконання зобов`язань), тому з урахуванням положень пункту 5.8. Договору строк виконання обов`язку щодо повернення кредиту не настав унаслідок існування форс-мажорних обставин. Тому суду належало відмовити у задоволенні позову з цієї підстави. Натомість суд відмовив в задоволенні позову внаслідок наявності у відповідачів права на призупинення сплати грошового зобов`язання відповідно до пункту 8 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову, проте помилився щодо мотивів такої відмови. Тому рішення суду слід змінити в мотивувальній частині відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, оскільки неправильний висновок суду ґрунтується на помилковому застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачів заборгованості, оскільки відповідачами не надано доказів погіршення їх майнового стану через воєнний стан відхиляються, оскільки суперечать наведеним положенням пункту 5.8. Договору.

Також колегія суддів не приймає аргументи відзивів на апеляційну скаргу про наявність підстав для закриття апеляційного провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 362 ЦПК України через ненадання особою, яка підписала апеляційну скаргу, доказів на наявність повноважень на представництво ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до статті 58 ЦПК України, якими, на думку заявників, є трудовий договір (контракт), посадова інструкція, наказ про призначення на посаду, статут тощо.

Так, відповідно до частин 1, 3 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

У справі, яка переглядається, позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» бере участь у справі через уповноважену на представництво інтересів цього товариства особу ОСОБА_4 .

Повноваження цієї особи підтверджені долученими до позовної заяви та апеляційної скарги копіями наказу голови правління ПАТ АБ «Укргазбанк» від 17 грудня 2020 року № 326-п/пт(а.с. 27-28) «Про самопредставництво АБ «Укргазбанк», відповідно до якого поряд з іншими працівниками головний юрист юридичного відділу Полтавської обласної дирекції Корнієнко Н.Ю. є особою, яка відповідно до укладених трудових договорів (оформлені шляхом видачі наказів про прийняття на роботу) та посадових інструкцій працівників юридичних підрозділів АБ «Укргазбанк» діє в судах України без окремого доручення керівника в порядку самопредставництва з усіма правами учасників справи, що розглядаються в порядку господарського, цивільного, адміністративного судочинства, у тому числі з правом підпису та подання процесуальних документів, посвідченням копій документів, зокрема, що підтверджують повноваження (за винятком таких прав: змінювати предмет або підстави позову, зменшувати розмір позовних вимог, залишати позов без розгляду, відмовитися від позову, визнавати позов повністю або частково, укладати мирові угоди).

За такого долучені докази підтверджують наявність підстав у ОСОБА_4 представляти позивача - ПАТ АБ «Укргазбанк» в судах першої та апеляційної інстанції в порядку самопредставництва юридичної особи.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки часткове задоволення апеляційної скарги не призвело до зміни висновків суду про відмову у позові, змінено тільки в частині мотиву прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 02 квітня 2024 року