ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

м. Київ

справа № 757/13397/20-ц

провадження № 61-18327св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінілон»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Чунжин Вадим Сергійович, на постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Мазурик О. Ф., Поливач Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Фінілон» (далі - ТОВ ФК «Фінілон»), про визнання дій незаконними, розірвання договорів та стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено депозитний договір № SAMD8941 від 13 жовтня 2008 року на суму 4 000,00 доларів США під 10,5 % річних; депозитний договір № SAMD6606 від 24 травня 2012 року на суму16 126,00 Євро під 7,5% річних; депозитний договір № SAMD9907 від 20 серпня 2012 року на суму 24 485 доларів США під 10,5 % річних.

Умовами зазначених договорів передбачена можливість їх пролонгації та передбачено право їх дострокового розірвання.

Крім цього, в електронному вигляді був відкритий депозитний картковий рахунок № НОМЕР_1 .

22 листопада 2019 року позивачка подала до Херсонського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» заяву з вимогою про надання виписки по її особовим банківським рахункам, що були відкриті у банку.

29 листопада 2019 року вона направила поштовими засобами заяву № 2 про розірвання депозитних договорів з вимогою надання виписки по банківським рахункам та надала реквізити своїх рахунків для перерахування належних на праві особистої власності грошових коштів на відкриті на її ім`я рахунки.

22 січня 2020 року ОСОБА_1 направила поштовими засобами до банку заяву № 3 з повторною вимогою розірвання депозитних договорів та депозитного карткового рахунку та з вимогою надання виписки по банківським рахункам та надала реквізити своїх рахунків для перерахування належних на праві особистої власності грошових коштів на відкриті на її ім`я рахунки.

17 лютого 2020 року позивачка направила поштовими засобами до ПАТ КБ «Приватбанк» заяву № 4 з повторною вимогою про розірвання депозитних договорів, депозитного карткового рахунку з вимогою надання виписки по банківським рахункам та надала реквізити своїх рахунків для перерахування належних на праві особистої власності грошових коштів на відкриті в АТ «ОТП Банк» на її ім`я рахунки та надала платіжні доручення для перерахування грошових коштів:

1) платіжне доручення № 1 від 17 лютого 2020 року на суму 42 520,95 дол. США;

2) платіжне доручення № 2 від 17 лютого 2020 року на суму 42 520,95 дол. США;

3) платіжне доручення № 3 від 17 лютого 2020 року на суму 25 327,10 Євро;

4) платіжне доручення № 4 від 17 лютого 2020 року на суму 25 327,10 Євро;

5) платіжне доручення № 5 від 17 лютого 2020 року на суму 8 711,80 дол. США;

6) платіжне доручення № 6 від 17 лютого 2020 року на суму 8 711,80 дол. США.

Листом від 09 грудня 2019 року банк відмовив у наданні інформації та розірванні депозитних договорів позивачки.

У січні 2020 року банк також відмовив у наданні інформації, перерахуванні грошових коштів та розірванні депозитних договорів, посилаючись на те, що усі відділенні у АТ КБ «Приватбанк» в АР Крим були закриті.

10 березня 2020 року представник ОСОБА_1 отримав від банку лист з відмовою у наданні інформації у зв`язку з банківською таємницею.

Позивачка вважає, що такі дії банку порушують її права як власника грошових коштів та споживача фінансових послуг.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати незаконними дії АТ КБ «Приватбанк» в частині ненадання інформації, виписок по рахунках ОСОБА_1 та посилання на закриття своїх відділень в АР Крим;

- розірвати договір № SAMD8941, укладений 13 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , на суму 4 000,00 доларів США під 10,5 % річних;

- стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу № SAMD8941 у розмірі 4 000,00 доларів США, відсотки за депозитним договором у розмірі 4 711,80 доларів США, 3 % річних у сумі 38 117,05 грн.

- стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за невиконання платіжного доручення № 5 та № 6 від 17 лютого 2020 року у розмірі 7 500,60 грн;

- розірвати договір № SAMD9907, укладений 20 серпня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 на суму 24 485,00 доларів США під 10,5 % річних;

- стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу № SAMD9907 у розмірі 24 485,00 доларів США, відсотки за депозитним договором у розмірі 18 571,14 доларів США, 3 % річних у сумі 154 482,11 грн.;

- стягнути з ПАТ КБ«Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за невиконання платіжного доручення № 1 та № 2 від 17 лютого 2020 року у розмірі 37 000,00 грн;

- розірвати договір № SAMD6606, укладений 24 травня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 на суму 16 126,00 Євро під 7,5% річних;

- стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу № SAMD6606 у розмірі 16 126,00 Євро, відсотки за депозитним договором у розмірі 9 464,62 Євро, 3 % річних у сумі 114 507,95 грн;

- стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за невиконання платіжного доручення № 3 та № 4 від 17 лютого 2020 року у розмірі 23 995,59 грн;

- розірвати договір банківського обслуговування (картка) НОМЕР_1 на суму 39 510,44 доларів США, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 ;

- стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за картковим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 39 510,44 доларів США, відсотки за депозитним вкладом у розмірі 22 610,60 доларів США, 3 % річних у сумі 196 916,00 грн;

- стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за кожен день за неповернення грошових коштів 39 510,44 доларів США за картковим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 3 274 253,24 грн;

- стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки за неповернення грошових коштів 39 510,44 доларів США за картковим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 582 182,00 грн;

- стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки за неповернення грошових коштів 16 126,00 Євро за депозитним вкладом SAMD6606 від 24 травня 2012 року у розмірі 261 942,89 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 рокупозов задоволено частково.

Розірвано договір № SAMD8941 укладений 13 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 на суму 4 000,00 доларів США під 10,5 % річних.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу № SAMD8941 у розмірі 4 000,00 доларів США, відсотки за депозитним договором у розмірі 4 711,80 доларів США, 3 % річних у сумі 38 117,05 грн.

Розірвано договір № SAMD9907 укладений 20 серпня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 на суму 24 485,00 доларів США під 10,5 % річних.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу № SAMD9907 у розмірі 24 485,00 доларів США, відсотки за депозитним договором у розмірі 18 571,14 доларів США, 3 % річних у сумі 154 482,11 грн.

В задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що депозитні договори № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року та № SAMDN907 від 20 серпня 2012 року не розірвані, а депозитні кошти не повернуті. Судом установлено факт звернення позивачки до відповідача із заявою про розірвання вказаних депозитних договорів та видачу коштів і нарахованих відсотків, відмову у задоволенні банком даної заяви. АТ КБ «Приватбанк» не виконав взяті на себе зобов`язання, від якого він не звільняється через тимчасову окупацію території АР Крим.

Суд також зазначив, оскільки зобов`язання відповідача стосовно позивачки стосуються виплати грошових коштів, порушення строків його виконання є простроченням грошового зобов`язання, що є підставою для застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та стягнення з відповідача суми заборгованості з урахуванням 3 % річних від простроченої суми: за депозитним договором № SAMDN941 у розмірі 38 117,05 грн за період з 13 серпня 2018 року по 20 березня 2020 року включно; за депозитним договором № SAMDN907 у розмірі 154 482,11 грн за період з 20 серпня 2012 року по 20 березня 2020 року включно.

Вирішуючи позовні вимоги про розірвання договору банківського обслуговування (картка) № НОМЕР_1 на суму 39 510,44 доларів США, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , та стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суми депозитного вкладу за картковим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 39 510,44 доларів США, відсотків за депозитним вкладом у розмірі 22 610,60 доларів США, 3% річних у сумі 196 916,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти за депозитними договорами № SAMDN941 та № SAMDN907 були переведені саме на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , тому задля уникнення подвійного стягнення грошових коштів депозиту з відповідача вважав за доцільне відмовити у задоволенні цих вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині розірвання депозитного договору № SAMDN6606 від 24 травня 2012 року і стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, суд зазначив, що депозитний договір № SAMDN6606 від 24 травня 2012 року був розірваний за заявою ОСОБА_1 20 серпня 2012 року, а кошти виплачені останній через касу банку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми пені за невиконання платіжних доручень згідно з положеннями Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суд першої інстанції виходив із їх безпідставності, оскільки грошові кошти за депозитними договорами № SAMDN941 та № SAMDN907 13 березня 2014 року були перераховані банком на депозитний картковий рахунок № НОМЕР_1 у сумі 39 510,44 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення пені, нарахованої відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором банківського обслуговування (картка) № НОМЕР_1, суд першої інстанції виходив із неправомірності застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки існує спеціальний Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який регулює відповідальність банку за невиконання ним розпорядження клієнта про переказ коштів у правовідносинах за договором банківського рахунку.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суми вкладів за депозитними договорами № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року та № SAMDN9907 від 20 серпня 2012 року разом з нарахованими відсотками перераховані у березні 2014 року на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , тому наявні підстави вважати, що дія вказаних депозитних договорів припинилася, що відповідає умовам цих договорів. Перерахувавши кошти на вказаний картковий рахунок клієнта, банк виконав свої зобов`язання за депозитними договорами.

Тому апеляційний суд вважав висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині розірвання депозитних договорів № SAMDN9907, № SAMDN941 та стягнення вкладу, відсотків та трьох процентів річних помилковим.

У вказаній постанові апеляційний суд зазначив, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2023 року оскаржується відповідачем в апеляційному порядку лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом переглядається лише в оскаржуваній частині.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24 грудня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Чунжина В. С. в системі «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена апеляційним судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

10 січня 2024 року від АТ КБ «Приватбанк» до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

17 січня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 24 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SAMDN6606, відповідно до умов якого клієнт (позивачка) передала, а банк прийняв 16 126,86 Євро під 7,5 % річних.

Пунктом 1 договору передбачено, що договір укладено на строк 366 днів, тобто по 24 травня 2013 року включно.

У випадку, якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим на один строк, зазначений у пункті 1 цього договору. Строк вкладу може бути продовжений неодноразово без явки клієнта до банку (пункт 6 договору).

Договір № SAMDN6606 від 24 травня 2012 року було розірвано 20 серпня 2012 року на підставі заяві ОСОБА_1

13 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 (клієнт) та ПАТ КБ «Приватбанк» (Банк) укладено депозитний договір № SAMDN941 (Вклад «Копилка детям»), відповідно до умов якого клієнт передала, а банк прийняв на рахунок 4 000,00 доларів США під 10,5 % річних на строк 12 місяців.

Умовами договору передбачено, що у випадку, якщо у строк не пізніше по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку (письмово у відділенні банку або по телефону клієнтської підтримки) вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Строк вкладу може бути продовжений неодноразово без явки клієнта до банку.

Умовами договору передбачено, що сумою вкладу та нарахованими процентами за цим вкладом розпоряджається ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 («Отримувач»), яка вступає у володіння вкладом на наступний день після досягнення 18-річного віку та може розпоряджатися вкладом при пред`явленні паспорта та договору. До цього моменту вкладом розпоряджається «Клієнт» ( ОСОБА_1 ).

Указаним договором також передбачено, що операції по поверненню коштів клієнта здійснюються у відділенні банку, у якому було оформлено вклад, за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, який посвідчує особистість, цього договору та електронної ощадної книжки.

Сторони мають право достроково розірвати цей договір відповідно до вимог чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дня до дати розірвання договору.

При розірванні вкладу за ініціативою банку, клієнту повертається сума вкладу та сплачуються проценти, нараховані відповідно до умов цього договору, за фактичний строк користування вкладом.

20 серпня 2012 року між ОСОБА_1 (клієнт) та ПАТ КБ «Приватбанк» (Банк) укладено депозитний договір № SAMDN907, відповідно до умов якого клієнт передала, а банк прийняв на рахунок грошові кошти у розмірі 24 485,00 доларів США на строк 366 днів, тобто по 24 серпня 2013 року включно (пункт 1 договору).

Відповідно до пункту 5 указаного договору операції по вкладу клієнта здійснюються за умови пред`явлення паспорту, цього договору, документа про внесення коштів до банку.

Умовами договору передбачено, що у випадку, якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим на один строк, зазначений у пункті 1 цього договору. Строк вкладу може бути продовжений неодноразово без явки клієнта до банку (пункт 6 договору).

Відповідно до пункту 7 указаного договору сторони мають право достроково розірвати цей договіру відповідно до вимог чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дня до дати розірвання договору.

Згідно з випискою по картці/рахунку за період з 01 березня 2014 року по 31 березня 2014 року, 13 березня 2014 року на депозитний картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 , банком були зараховані кошти:

- 11 835,94 дол. США - перерахування суми депозиту на карту НОМЕР_1 (з карти НОМЕР_2 на карту НОМЕР_1 ) поповнення карткового рахунку;

- 24 044,94 дол. США - перерахування суми депозиту на карту НОМЕР_1 (з карти НОМЕР_3 на карту НОМЕР_1 ) поповнення карткового рахунку;

- 3 629,56 дол. США перерахування суми депозиту на карту НОМЕР_1 (з карти НОМЕР_4 на карту НОМЕР_1 ) поповнення карткового рахунку.

22 листопада 2019 року позивачка подала до Херсонського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» заяву № 1 від 20 листопада 2019 року з вимогою про надання виписки по своїм особовим банківським рахункам, що були відкриті у ПАТ КБ «Приватбанк».

Листом від 21 грудня 2019 року № 20.1.0.0.0/7-191122/3382 відповідач повідомив про неможливість виконання вимог позивачки.

29 листопада 2019 року позивачка направила поштовими засобами до ПАТ КБ «Приватбанк» заяву № 2 про розірвання депозитних договорів № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року, № SAMDN907 від 20 серпня 2012 року, № SAMDN6606 від 24 травня 2012 року з вимогою надання виписки по банківським рахункам та надати реквізити своїх рахунків для перерахування належних на праві особистої власності грошових коштів на відкриті на ім`я у АТ «ОТП Банк» рахунки.

Листом від 09 грудня 2019 року відповідач повідомив про неможливість виконання вимог позивачки.

22 січня 2020 року ОСОБА_1 направила поштовими засобами до ПАТ КБ «Приватбанк» заяву № 3 з повторною вимогою про розірвання депозитних договорів № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року, № SAMDN907 від 20 серпня 2012 року, № SAMDN6606 від 24 травня 2012 року та депозитного карткового рахунку НОМЕР_1 з вимогою надання виписки по банківським рахункам та надати реквізити своїх рахунків для перерахування належних на праві особистої власності грошових коштів на відкриті на ім`я у АТ «ОТП Банк» рахунки.

Листом від 10 лютого 2020 року відповідач повідомив про неможливість виконання вимог позивачки.

17 лютого 2020 року ОСОБА_3 направила поштовими засобами до ПАТ КБ «Приватбанк» заяву № 4 з повторною вимогою про розірвання депозитних договорів та депозитного карткового рахунку.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 28 вересня 2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує факт виконання банком у повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_1 , відповідно до договору про переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Київський апеляційний суд переглянув рішення суду першої інстанції лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання депозитних договорів № SAMD8941 від 13 жовтня 2008 року, № SAMD9907 від 20 серпня 2012 року, стягнення за ними з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 сум депозитних вкладів, відсотків за цими депозитними договорами та 3 % річних, а тому інші позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені в межах цієї справи, відповідно до приписів частини першої статті 389 ЦПК України, не є предметом касаційного розгляду.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно зі статтею 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 13 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір № SAMDN941, на виконання якого позивачкою внесено 4 000,00 доларів США під 10,5 % річних.

Крім цього, 20 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SAMDN907, на виконання якого позивачкою внесено 24 485,00 доларів США під 10 % річних.

Дія вказаних договорів неодноразово продовжувалась.

Умовами договору № SAMDN907 від 20 серпня 2012 року та договору № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року передбачено право сторін достроково розірвати цей договір відповідно до вимог чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання депозитних договорів № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року та № SAMDN907 від 20 серпня 2012 року, стягнення суми вкладів, відсотків за депозитними договорами та 3 % річних від прострочених сум, апеляційний суд виходив із того, що суми вкладів за цими договорами разом з нарахованими відсотками у загальній сумі 39 510,44 доларів США перераховані банком 13 березня 2014 року на депозитний картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , у зв`язку із чим дія цих депозитних договорів припинилася, що відповідає умовам цих договорів.

Апеляційний суд вважав, що, перерахувавши кошти на картковий рахунок клієнта, банк виконав свої зобов`язання за депозитними договорами.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не з`ясував на якій підставі АТ КБ «Приватбанк» було здійснено перерахування грошових коштів по депозитним договорам № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року та № SAMDN907 від 20 серпня 2012 року на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , ураховуючи, що умовами вказаних депозитних договорів такий спосіб повернення депозитних коштів та нарахованих відсотків не передбачений, а умовами цих угод встановлено, що операції по поверненню грошових коштів здійснюються у відділенні банку при пред`явленні вкладником паспорту та депозитного договору.

Суд не перевірив підстави відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 та його призначення. При цьому, договір на відкриття вказаного рахунку або інші документи, які підтверджують підстави та умови його відкриття, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умов депозитних договорів № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року та № SAMDN907 від 20 серпня 2012 року щодо процедури реалізації права сторін достроково розірвати депозитний договір, відповідно до яких ця сторона повинна повідомити іншу сторону про розірвання договору за два банківських дні до дати такого розірвання.

Також апеляційним судом не було належним чином досліджено, чи є зараховані 13 березня 2014 року на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 39 510,44 доларів США депозитними вкладами та нарахованими відсотками саме за депозитними договорами № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року та № SAMDN907 від 20 серпня 2012 року, оскільки надана відповідачем виписка з карткового рахунку № НОМЕР_1 (том 2, арк. 152), на яку посилається суд апеляційної інстанції, таких даних не містить. Розрахунок перерахованих коштів із зазначенням відповідних складових (сума вкладу, нараховані проценти) та їх розмірів в матеріалах справи відсутній.

Крім того, апеляційним судом не з`ясовано, чи знаходяться вказані грошові кошти на картковому рахунку № НОМЕР_1 до цього часу або були перераховані/зняті/списані з нього (коли та на якій підставі).

При цьому, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що відповідно до наявної в матеріалах справи довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 28 вересня 2020 року, відповідач підтвердив факт виконання ним у повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_1 , відповідно до договору про переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору. Наявність згоди кредитора на переведення боргу судом не перевірена.

Крім того, суд апеляційної інстанції не дав оцінки умовам депозитного договору № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року щодо набуття права розпорядження сумою депозитного внеску та нарахованих процентів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (за договором - «Отримувач»), з моменту її повноліття. Ураховуючи, що на час розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції ОСОБА_2 досягла повноліття, апеляційним судом не досліджено питання щодо належності позивача та щодо наявності підстав для процесуального правонаступництва.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції про розірвання депозитних договорів № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року та № SAMDN9907 від 20 серпня 2012 року та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за цими депозитними договорами є передчасними.

Без з`ясування указаних обставин ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судове рішення суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк»про розірвання депозитних договорів № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року, № SAMDN9907 від 20 серпня 2012 року та стягнення заборгованості за ними.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін, з огляду на мотиви скасування судового рішення, на підставі чого вирішити спір.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником - адвокатом Чунжиним Вадимом Сергійовичем, задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року скасувати, справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про розірвання депозитних договорів № SAMDN941 від 13 жовтня 2008 року, № SAMDN9907 від 20 серпня 2012 року та стягнення заборгованості за ними направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов