Номер провадження 2/754/324/24
Справа №754/8252/23
РІШЕННЯ

Іменем України

26 березня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючої судді Гринчак О.І.

за участю секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог

У червні 2023 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 337 048,38 грн.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва у цивільній справі № 754/9555/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі 6000,00 грн, щомісячно, починаючи з 24 липня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

У провадженні Сихівського відділу ДВС у місті Львові знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_3 на виконання вищевказаного рішення.

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами від 28.04.2023 у ВП № НОМЕР_3, наданого Сихівським відділом ДВС у місті Львові, заборгованість зі сплати аліментів станом на 28.04.2023 становить 337 048,38 грн, яка не сплачувалася на дату подання позовної заяви.

Позивачка стверджує, що оскільки розмір неустойки (пені) зі сплати аліментів станом на 28.04.2023 складає 2 883 922,78 грн та значно перевищує суму заборгованості за аліментами, яка станом на 28.04.2023 складає 337 048,38 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) зі сплати аліментів у розмірі 100 відсотків заборгованості, яка складає 337 048,38 грн станом на 28.04.2023.

Рух справи

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 червня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

23 жовтня 2023 року на електронну пошту суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладено клопотання про зупинення провадження.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, відзив представника відповідача не прийнято до розгляду, оскільки ним н дотримано вимог ЦПК України щодо надсилання іншому учаснику справи та не надано доказів такого надсилання. Клопотання представника відповідача про зупинення розгляду справи залишено без розгляду на підставі положень ч. 4 ст. 183 ЦПК України, оскільки адвокатом не дотримано вимог щодо зазначення відомостей про наявність електронного кабінету та обов`язкової реєстрації електронного кабінету ЄСІТС.

06 листопада 2023 року позивачкою подано клопотання про долучення доказів.

29 січня 2024 року позивачкою подано клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року зобов`язано позивача ОСОБА_1 надати докази, коли саме відповідачем сплачувались аліменти позивачу та розрахунок пені, який відповідає методиці, визначеній Верховним Судом; зобов`язано відповідача ОСОБА_2 надати докази, коли саме відповідачем сплачувались аліменти позивачу та контррозрахунок пені, який відповідає методиці визначеній Верховним Судом.

25 березня 2024 року від позивачки надійшло клопотання про долучення доказів, на виконання вимог ухвали суду, в якому вона просить суд проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

26 березня 2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення судового засідання.

У судове засідання 26 березня 2024 року учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Клопотання представника відповідача про перенесення розгляду справи мотивоване тим, що у провадженні Деснянського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа № 754/5573/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Львівський міський відділ державної РАЦС ГТУЮ у Львівській області про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Результати розгляду у даній справі можуть суттєво вплинути на результати розрахунку пені за прострочення сплати аліментів.

Слід зауважити, що розгляд справи за клопотаннями представника відповідача неодноразово відкладався.

Вищевказане клопотання не містить обгрунтування та доказів неможливості прибути в судове засідання самого відповідача або його представника. З огляду на вищенаведену правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи і задоволення клопотання представника відповідача немає, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з неявкою учасників у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Деснянським районним судом м. Києва від 08 червня 2017 року у справі № 754/3194/17.

Сторони мають двох дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2019 року у цивільній справі № 754/9555/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі 6000,00 грн, щомісячно, починаючи з 24 липня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачкою змінювалось прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » та на даний час позивачка має прізвище « ОСОБА_1 ».

У провадженні Сихівського відділу ДВС у місті Львові перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 6000,00 грн, щомісячно, починаючи з 24 липня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами від 28.04.2023 у ВП № НОМЕР_3, складеного старшим державним виконавцем Сихівського відділу ДВС м. Львов Кундою З.Й., заборгованість зі сплати аліментів за період з 24 липня 2018 року по 28 квітня 2023 року ОСОБА_2 становить 337 048,38 грн.

Також з вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем у вересні 2021 року, березні та травні 2022 року сплачено аліменти на загальну суму 6500,00 грн.

З наданої позивачкою виписки по картковим рахункам ОСОБА_1 вбачається, що у період з 26.09.2023 по 12.03.2024 відповідачем сплачено аліменти на загальну суму 22100,00 грн.

Відповідно до наданого позивачкою уточненого розрахунку позовних вимог розмір неустойки (пені) зі сплати аліментів станом на 28.04.2023 складає 3065162,83 грн, що значно перевищує саму заборгованість за аліментами, яка станом на 28.04.2023 складає 314948,38 грн, враховуючи платежі станом на 12.03.2024.

Доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів погашена в повному обсязі матеріали справи не містять.

Норми права та мотиви суду

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (ст. 196 СК України).

Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

Зокрема, згідно з абз. 1 ч. 1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що:

«правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства;

учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів.

невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи;

стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;

розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач на підставі рішення Деснянського районного суду м Києва у справі № 754/1167/16-ц має сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання дочок.

Матеріалами справи підтверджується, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, оскільки відповідачу було відомо про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів та про наявну заборгованість, разом з тим він не вчинив всіх можливих дій, щоб погасити заборгованість та виконувати рішення суду в добровільному порядку у встановлений строк, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Розрахунком заборгованості за аліментами від 28.04.2023 у ВП № НОМЕР_3 підтверджується наявність у відповідача заборгованості перед позивачкою зі сплати аліментів станом на 28 квітня 2023 року у розмірі 337 048,38 грн.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за несплату аліментів за період з 01.08.2018 по 28.04.2023 у розмірі 337 048,38 грн.

Судом перевірено розрахунок позивачки, наданий на виконання вимог ухвали суду від 28.02.2024, та встановлено, що він є правильним.

Таким чином, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів станом на 28.04.2023 становить 3065162,83 грн, що перевищує 100% заборгованості, а тому підлягає зменшенню до 337 048,38 грн та стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за нараховані аліменти підлягають задоволенню.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 274, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 337 048,38 грн пені за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3370,48 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 29.03.2024.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК