ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/5379/23 Провадження№ 2/636/773/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання - Кисловської О.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв цивільну справу № 636/5379/23 за позовом ОСОБА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Чугуївської міської Ради Харківської області (Управління служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради), юридична адреса: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Старонікольська, буд. 37,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Чугуївської міської Ради Харківської області (Управління служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради), обґрунтовуючи свої позовні вимоги таким.

28 січня 2014 року Коробочкинською сільською Радою Чугуївського району Харківської області Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис N?01. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14 листопада 2016 року по справі N?636/3425/16-ц шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано. Рішення набрало законної сили та додається до позовної заяви. Від шлюбу Позивач та Відповідач мають спільну дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердженням цього слугує свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . З Відповідачем Позивачка не проживає разом приблизно з початку 2016 року. Відповідач останній раз бачився з донькою десь наприкінці 2016 року на початку 2017 року, після чого Відповідач з дитиною не бачився, не спілкувався, не телефонував, її життям та розвитком не цікавився. З того часу спільня дитина - донька, проживає разом із Позивачем - матір`ю. Дитина перебуває на повному утримані матері. Також відповідно до зазначеного вище Рішення суду про розірвання шлюбу, визначено місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір?ю - ОСОБА_5 . 03 серпня 2021 року Позивачка уклала шлюб із ОСОБА_6 , в зв?язку з чим мною було змінено прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». Відповідно до довідки про участь у виховані та навчанні дитини виданої КЗ «Чугуївський ліцей N?8» «Мати дитини, ОСОБА_1 , спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дитини. Батько дитини, ОСОБА_2 , не контактує зі школою, де вчиться дитина, не підтримує зв?язку з класним керівником, із вчителями не спілкується. »

З урахуванням викладеного, позивачка просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дитини.

16 жовтня 2023 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, була постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання о 11 год 00 хв 15 листопада 2023 року. Направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, надавши заяву, в якій просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 не з`явився, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Чугуївської міської Ради Харківської області (Управління служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради) у судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій не заперечувала проти винесення даного рішення.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19 березня 2012 року, виданим виконавчим комітетом Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько - ОСОБА_2 мати - ОСОБА_5 .

Відповідно до рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14 листопада 2016 року (справа № 636/3425/16-п) шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 розірвано, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_5 ..

Відповідно до характеристики ОСОБА_4 учениці 4-Б класу КЗ «Чугуївський ліцей № 8» Чугуївської міської ради Харківської області, учениця зарекомендувала себе як дисциплінована охайна та доглянута, мати - ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню доньки, намагається брати участь у шкільному та особистому житті дитини, спілкується з вчителями, класним керівником, однокласниками, товаришами учениці, хвилюється за її навчання та виховання.

Згідно з довідкою сімейного лікаря ОСОБА_4 відвідує сімейного лікаря у супроводі матері - ОСОБА_1 яка займається лікуванням та оздоровленням дитини.

Згідно з довідкою з місця проживання наданою Головою ОСББ «Люкс-75», ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою АДРЕСА_1 разом із своєю донькою, та характеризується позитивно, займається вихованням дитини, скарг ві сусідів не надходило.

Відповідно до заяви від 15.11.2023 року, ОСОБА_2 відмовився від подальшого виховання та утримання своєї малолітньої дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з рішенням № 18/1 від 21 листопада 2023 року, Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Наказу № 805 від 24 листопада 2023 року Чугуївська міська військова адміністрація Чугуївського району Харківської області, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до абзацу 9 пункту 8 постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми враховуються судом, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, а саме: не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, матеріально не забезпечує, у зв`язку з чим вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини.

На підставі ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 150, 155, 164, 166, 180 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), керуючись ст. 141,142, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 352, 354, 430, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , відносно його неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце реєстрації якого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Ю. М. Гніздилов