Справа №345/49/24
Провадження № 2/345/235/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

11.03.2024 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гапоненка Р.В.,

з участю секретаря судового засідання Баран В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

в с т а н о в и в:

що позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що з 06.11.2012 перебуває у шлюбі з відповідачем. Під час перебування у шлюбі у них народилась двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Їхня сім`я фактично розпалася, проживши в шлюбі більше 9 років, вони не змогли створити міцної сім`ї. Відповідач зловживає спиртними напоями, зневажає її як жінку, а з вересня 2023 року залишив сім`ю і самоусунувся від її забезпечення. Спроби примирення позитивного результату не дали. Шлюб носить виключно формальний характер. Просить розірвати шлюб із відповідачем, дітей залишити проживати з нею.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.02.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві міститься її клопотання про розгляд справи за її відсутності, щодо заочного розгляду не заперечує.

Представник позивачки адвокат Жовнір М.Й. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує і не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Як передбачено ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України).

Як вбачається із свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 , яке видано 06.11.2012 виконкомом Луківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, 06.11.2012 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , актовий запис № 3. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

За час шлюбу у них народилось двоє дітей:

син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 , яке видане 25.06.2014 року виконкомом Луківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області;

дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3 , яке видане Калуським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України).

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України).

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України).

Сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть, а їх шлюб існує лише формально. Це зазначає позивачка у позовній заяві. Відповідач ці обставини не спростував.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Оцінивши встановлені судом обставини справи, зважаючи на конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки на підставі шлюбу сім`ї вони не створили, а подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, що має істотне значення.

Щодо питання про залишення дитини проживати із позивачкою, то суд зазначає з цього приводу таке.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Із наявних в матеріалах справи витягів з реєстру територіальної громади вбачається, що діти проживають з позивачкою у АДРЕСА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї ж Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оскільки матеріалами справи достовірно встановлено, що діти проживають з матір`ю, тому їх слід залишити проживати з нею надалі, що на цей момент відповідає їхнім якнайкращим інтересам.

Суд не вирішує питання розподілу судових витрат, з огляду на відсутність у позовній заяві відповідного клопотання позивачки.

Керуючись ст.ст. 81, 223, 247, 258, 259, 274, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 3, 7, 24, 55, 56, 104, 110, 112 СК України, ст. 29 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований 06 листопада 2012 року виконкомом Луківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3.

Після розірвання шлюбу залишити за позивачкою прізвище « ОСОБА_6 ».

Дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишити проживати з матір`ю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду і протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: