ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» квітня 2024 року

м. Харків

справа № 645/6047/23

провадження № 22ц/818/1200/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут»,

відповідачка ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року в складі судді Алтухової О.Ю.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання.

Позовна заява мотивована тим, що за даними оператора ГРМ за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкрито на ім`я ОСОБА_1 , тому вона є споживачкою послуг з постачання природного газу, які надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут».

Зазначив, що згідно розрахунку заборгованості, відповідачка нерегулярними платами підтвердила факт споживання послуги з газопостачання, приєднання до умов типового договору, а також переривання строку позовної давності. Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу.

Вказав, що внаслідок систематичного нехтування боржницею своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2023 року становить 30 060,64 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» 30 060,64 грн основного боргу з оплати послуги газопостачання та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Не звернув увагу на те, що відповідачка є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються товариством за адресою: АДРЕСА_1 , за якою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я відповідачки, оскільки факт фактичного споживання природного газу та оплата споживачем позивачу як постачальнику грошових коштів у рахунок оплати спожитого розподіленого/поставленого природного газу свідчать про приєднання (акцептування) відповідачкою умов типового договору постачання природного газу з товариством, що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості по особовому рахунку (фінансовий стан), що безпідставно та необґрунтовано не було враховано судом першої інстанції. Зазначив, що товариство під час підготовки позовної заяви використав нарахування по особовому рахунку побутового споживача (ЕІС-коду споживачів, які підключені до газорозподільної системи) відповідно до персоніфікованих даних та про фактичний обсяг спожитого природного газу, наданих Оператором ГРМ, тобто Акціонерним товариством «Оператором газорозподільної системи «Харківміськгаз», що підтверджує факт надання послуги на підтвердження чого до суду надано розрахунок заборгованості (фінансовий стан) з відображенням даних спірного періоду, зокрема з Інформаційної платформи Оператора ГТС, що необґрунтовано та безпідставно залишено поза увагою суду першої інстанції. Державні реєстри, в тому числі відносно реєстрації місця проживання та/або реєстрації речових прав відносно нерухомого майна, запроваджені державою з певного часу з метою реєстрації, обліку певних юридичних фактів (обставин) та користування ними, але вони знаходяться в стані наповнення (формування). І слід врахувати, що відомості в державних реєстрах з`являються лише після внесення до них інформації в випадку необхідності обов`язкового виконання юридичних фактів або за ініціативи володільців, в тому числі, у разі відсутності обов`язкового виконання або зволікання такого, а тому відсутність інформації в державному реєстрі не може свідчити про відсутність обставин, відносно яких запитуються відомості з них.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належні та допустимі докази, які б підтверджували право власності або право користування ОСОБА_1 житловим приміщенням, до якого розподіляється природний газ.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» в позовній заяві зазначив адресу реєстрації ОСОБА_1 як: АДРЕСА_2 .

При цьому до позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» надав фінансовий стан за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 02 листопада 2023 року за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_1 зареєстрованою не значиться (а.с.14,16,17).

За відповіддю № 302031 від 02 листопада 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами особу ОСОБА_1 не знайдено (а.с.15).

Із наданої позивачем фінансового стану по рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 обліковується заборгованість з оплати послуг з газопостачання за період з липня 2015 року по серпень 2023 року в розмірі 30 060,62 грн (а.с.6-7).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Частиною 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачка є споживачкою житлово-комунальних послуг.

Матеріали справи свідчать про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» надаються послуги з газопостачання за адресами: АДРЕСА_4 .

Проте, належних та допустимих доказів проживання та відповідно споживання житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 у період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2023 року в квартирі АДРЕСА_5 матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_5 .

Тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позову у зв`язку із недоведеністю наявності у відповідачки права власності або права користування житловим приміщенням, до якого розподіляється природний газ.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 квітня 2024 року.