Справа № 606/1727/23 року
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2024 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд в складі:

головуючого Малярчука В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якому просить стягнути з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з державного бюджету України в його користь грошові кошти в розмірі 75000 грн. 00 коп. - моральної шкоди, 57189 грн. 72 коп. - матеріальної шкоди та судові витрати, посилаючись на мотиви викладені у позовній заяві.

Позивач та його представник позов підтримали та просили його задовільнити, посилаючись на мотиви викладенні в позовній заяві.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, що є у справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено наступне:

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 призначено пенсію за вислугу років довічно.

ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Згідно листа Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області від 14.07.2017 року №02/13799, адресованого Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області, ОСОБА_1 11.07.2017 року оформлено документи для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина.

Відповідно до повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 26.09.2017 року №323 атестатом №281 про зняття з обліку ОСОБА_1 припинено виплату пенсії про причині до з`ясування, пенсію виплачено по 31.07.2017 року.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 03.09.2018 року, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 15.08.2018 року №556/К-11 повідомлено про припинення виплати пенсії з 01.08.2017 року, а також що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Не погоджуючись із припиненням виплати пенсії з 01.08.2017 року у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 у справі №500/2201/18 позов задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо припинення виплати пенсії та щодо відмови в її поновленні ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2017 року.

У зв`язку з чим, Головним управлінням пенсійного фонду України в Тернопільській області відновлено виплату пенсії ОСОБА_1 та проведено її виплату з 30.12.2018.

Позивач, 08.02.2019 звертався до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відповідно до частини четвертої статті 63 Закону №2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Проте, листом від 14.02.2019 за №136/К-11 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії.

Підставою для відмови слугувало те, що ГУ ПФУ у Тернопільській області з 30.12.2018 поновлено виплату позивачу пенсії на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 року. Одночасно відповідач зауважив, що вищезазначеним рішенням суду зобов`язань щодо проведення інших дій (в тому складі проведення перерахунків пенсій) не ухвалювалось.

Не погоджуючись із таким рішенням субєкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі №500/599/19 позов задоволено, визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.18 р. "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" - протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області з 01.01.2018 р. перерахунок та виплату пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.18 р. "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Головним управлінням Пенсійного фонду України на виконання постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" з 01.01.2018 року проведено перерахунок пенсії позивача, у розмірі 70% грошового забезпечення. Не погодившись із таким перерахунком, позивач звернувся із заявою до відповідача про перерахунок пенсії з 01.01.2018 року в розмірі 74% грошового забезпечення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 у справі №500/2579/19 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 74% від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років виходячи з 74% від відповідних сум грошового забезпечення та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з 01.01.2018 року із врахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 року 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05.03.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, у відповідності до вимог Закону України від 09.04.1992 року "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з вказанням у ній щомісячних видів грошового забезпечення для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 розміру пенсії. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 року, у відповідності до вимог Закону України від 09.04.1992 року "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з вказанням у ній щомісячних видів грошового забезпечення для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 розміру пенсії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 з врахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим спеціальним званням, надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 щодо припинення виплати пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 12.05.2021 року №2309-2366/К-02/8-1900/21 повідомлено про припинення виплати пенсії.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 щодо припинення виплати пенсії від 10.05.2021 року та 12.05.2021 року що надійшли на адресу Пенсійного фонду України Департаменту пенсійного забезпечення 07.06.2021 року розглянуто та роз`яснено, що пенсія в Україні може бути поновлена за умови особистого звернення особи до органу, що призначив пенсію, за місцем проживання (реєстрації) та надання паспорта громадянина України або посвідки на постійне місце проживання.

Відповідно до повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30.08.2021 року №1900-0404-8/25285 виплату пенсії призупинено з 01.04.2021 року згідно атестату №87 від 18.03.2021 року, оскільки ОСОБА_1 не звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для проведення ідентифікації.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 щодо припинення виплати пенсії від 22.09.2022 року, що надійшли на адресу Пенсійного фонду України Департаменту пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг 10.11.2022 року розглянуто та роз`яснено, що виплату пенсії нарахованої на виконання рішень суду від 30.11.2018 у справі № 500/2201/18 та від 16.04.2019 року у справі 500/599/19 проведено у листопаді 2022 року, водночас повідомили, що рішенням від 16.12.2020 року № 500/2951/20 на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зобов`язань не покладено.

Вирішуючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди суд дійшов до наступних висновків.

Внаслідок протиправних дій відповідача Головного управління ПФУ в Тернопільській області зазнав моральної шкоди, оскільки йому заподіяно душевних страждань, суть яких полягає у тому, що йому було порушено нормальний звичний спосіб життя, емоційні переживання, які негативно вплинули на стан здоров`я. Несвоєчасним призначенням пенсії позивачу завдано втрат як майнового так і немайнового характеру у виді душевних страждань, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя, приїзду до України для вирішення питання в досудовому порядку в ГУ ПФУ в Тернопільській області. Позивач вважає, що наведене є достатніми доказами того, що останньому було завдано моральної шкоди, що характеризувалося порушенням звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, позивач вважає, що розмір компенсації моральної шкоди в розмірі 75 000 грн. є достатнім та справедливим.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкривається в ч. 2 ст. 23ЦК України, відповідно до якої встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків ".

В п. 9 вказаної Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 2 та 4 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298ЦС18) зроблено висновок, що суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Із врахуванням душевних страждань позивача ОСОБА_1 його переживань та порушення звичного способу життя, емоційних переживань, які негативно вплинули на стан здоров`я, психологічних навантажень, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потреб додаткових зусиль для організації свого життя, приїзду до України для вирішення питання в досудовому порядку в ГУ ПФУ в Тернопільській області, спричинених діями відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оскільки змушений був докласти зусиль для відновлення свого порушеного права, характеру та обсягу таких страждань, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про стягнення моральної слід задовольнити частково стягнувши з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 15000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, просив відшкодувати йому матеріальну шкоду у розмірі 75000 грн. шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України, шкоду, завдану діями Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Позивачем зазначалося, що його збитки полягають в реальних витратах, яких він зазнав, а саме: 1442 євро, що скаладає відповідно курсу НБУ станом на 28.08.2023 року 39665 грн. за 1 євро становить 57189 грн. 72 коп. Мотивуючи тим, що під час судових процесів позивачу, так як він не є юридично обізнаною особою, необхідно було звертатись до адвокатів, також позивач неодноразово приїжджав до України для вирішення питання у ГУ ПФУ в Тернопільській області, що спричинило матеріальні збитки для нього.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) вказано, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Позивачем та його представником додано до позовної заяви копії документів про перерахунок грошових коштів, які видані іноземною мовою, копії документів про проведення математичних розрахунків, з яких суд не може зробити висновок, щодо понесення позивачем витрат унаслідок завдання йому матеріальної шкоди незаконними рішеннями діями або бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином враховуючи вище наведене, позивачем не представлено належних, допустимих та достовірних доказів щодо стягнення з державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду в розмірі 57189 грн. 72 коп.

Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відшкодування матеріальної в розмірі 57189 грн. 72 коп. слід відмовити.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18).

Враховуючи вище наведене позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково, стягнувши з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15000 грн. У решті позову відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Також слід стягнути з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 214 грн. 67 коп. в дохід держави, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 81, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.11, 16, 22, 23, 280, 1166, 1167, 1195 ЦК України, Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

У решті позовних вимог відмовити, у зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог.

Стягнути з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 214 грн. 67 коп. в дохід держави, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.В. МАЛЯРЧУК