КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024року місто Київ

Справа № 372/3953/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2073/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року (ухвалене у складі судді Кравченка М. В., інформація щодо дати складання повного судового рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру і способу стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача, з 1/4 частки всіх видів доходу, щомісяця на тверду грошову суму у розмірі 30 000 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовувала тим, що Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 листопада 2010 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2010 року.

На даний час розмір аліментів, який сплачує відповідач є недостатнім для гармонійного та повноцінного розвитку дитини, забезпечення усіх її потреб, рівень витрат на дитину постійно зростає. Донька потребує значних витрат, які позивач не має можливості забезпечити за власні кошти і за присуджені аліменти.

Ураховуючи те, що розмір присуджених аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, вихованні дитини, що також потребує додаткових витрат, а також те, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, позивач вважає за доцільне просити суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів з 1/4 частки всіх видів доходу, щомісяця на тверду грошову суму у розмірі 30 000 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. А тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 05 грудня 2023 року, згідно поштової відмітки, направила на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року та прийняти нове рішення, яким змініти розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 листопада 2010 року по справі №2-2189/10 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 30 000 грн 00 к., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновок суду про те, що позивач фактично не вказала суттєвих обставин, які мають істотне значення для зміни способу стягнення аліментів, і не надала жодних належних доказів про зміну обставин, які мають значення для зміни способу стягнення аліментів - є помилковими та суперечать вимогам сімейного законодавства.

Вказує, що вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як наслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Крім того відповідач визнав позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів та частково визнав позовну вимогу про розмір стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 28 000 грн щомісяця. Таким чином у суду були відсутні підстави для відмови у задоволені позову, а також відсутні підстави для неприйняття визнання відповідачем позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

25 грудня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що позивач та відповідач узгодили між собою такий спосіб і розмір стягнення аліментів на дитину ще до звернення до суду з позовом у даній справі.

Зазначає, що позивач змушена була звертатися до суду із вказаним позовом лише через те, що сімейним законодавством не передбачено іншої можливості зміни способу стягнення аліментів, окрім як на підставі судового рішення.

Посилається на те, що в суді першої інстанції визнав позовні вимоги, а тому у відповідності до положень статті 206 ЦПК України у суду першої інстанції не було підстав не приймати визнання позову, оскільки таке визнання позову не суперечило закону та не порушувало права, свободи чи інтереси інших осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги не заперечував, просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Вказував, що аліменти у твердій грошовій сумі 30 000 грн, це фактично збільшення розміру первинних аліментів, такий розмір погоджено з позивачем.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь Головуючого судді Желепи О. В., пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину: доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 вересня 2010 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 листопада 2010 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 жовтня 2010 року.

Також судом під час розгляду справи встановено, що спільна дитина сторін перебуває на утриманні позивачки, відповідач сплачує аліменти на утримання дочки у розмірі визначеному рішенням суду, зокрема на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.10.2010 року.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції керувався тим, що позивачка фактично не вказала суттєвих обставин, які мають істотне значення для зміни способу стягнення аліментів, як і не надала жодних належних доказів про зміну обставин, які б мали значення для зміни способу стягнення чи розміру аліментів. Посилання позивачки на підставу для встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема у зв`язку з потребою значних витрат не є суттєвим та не дає достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позовних вимог.

Суд також вказував, що часткове визнання позову відповідачем не може бути прийняте, оскільки на відміну від повного визнання це потребує належної правової оцінки сутності спірних правовідносин, оцінки доказів і правових позицій сторін.

Крім того суд виснував, що недоведеність певних передбачених законом обставин унеможливлює висновок про те, що внаслідок зміни способу стягнення аліментів права неповнолітньої дитини на утримання від батька не будуть звужені чи порушені, а існуючі гарантії забезпечення життєвих потреб дитини не будуть погіршені, що, на думку суду, може мати місце з огляду на існуючий високий розмір постійного офіційного доходу відповідача. За наслідками судового розгляду суд не переконався, що права та інтереси дитини не будуть порушені у випадку повного або часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Крім того, відповідно до положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Частиною 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

При цьому згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертаючись з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів обґрунтовувала свої вимоги тим, що розмір аліментів, який сплачує відповідач, а саме 1/4 частину доходів, є недостатнім для гармонійного та повноцінного розвитку дитини. Підставою для зміни способу стягнення аліментів позивач вказувала потребу значних витратна дитину.

Разом з тим, жодного доказу на підтвердження таких обставин позивачем до матеріалів справи не долучено, обґрунтованих підстав, щоб вказували на необхідність зміни способу та розміру стягнення аліментів, позивачем також не зазначено.

Крім того під час апеляційного перегляду апеляційним судом встановлено наступне.

З наданої відповідачем в суді апеляційної інстанції довідки про доходи за грудень 2023 р., січень 2024 року, лютий 2024 року вбачається, що відповідачем отримано дохід (без вирахування податків):

- за грудень 2023 року у розмірі 191 318 грн 47 к., з якого сплачені аліменти у розмірі 38 502 грн 84 к.;

- за січень 2024 року у розмірі 96 265 грн 64 к., з якого сплачені аліменти у розмірі 19 373 грн 46 к.;

- за лютий 2024 року у розмірі 172 440 грн 44 к., з якого сплачені аліменти у розмірі 34 703 грн 64 к..

Отже розмір аліментів, які сплачуються відповідачем у вигляді частини доходу, є більшим ніж тверда грошова сума, яку позивач просить стягувати.

Таким чином, зміна способу стягнення аліментів з 1/4 частини доходу на тверду грошову суму у розмірі 30 000 грн призведе до зменшення розміру аліментів, які сплачуються відповідачем кожного місяця на утримання дочки, що призведе до погіршення інтересів дитини, що є недопустимим.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильних та обґрунтованих висновків про відмову у задоволені позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду не було підстав відмовляти у задоволені позову, оскільки відповідачем позов визнавався, відхиляються колегією суддів з таких підстав

Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси третіх осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову.

Як вже було зазначено вище та встановлено апеляційним судом, визначення відповідачем позову та його задоволення призведе, до отримання позивачем кожного місяця меншої суми аліментів, ніж якщо вони будуть продовжувати стягуватись в частці від заробітку відповідача.

За таких обставин, суд не приймає визнання позову, яке погіршує матеріальне забезпечення неповнолітньої дитини та не відповідає її найкращим інтересам.

Позивач звертаючись з позовом не довела, що внаслідок зміни розміру та способу стягнення аліментів, вона буде отримувати більшу суму аліментів, які зможе витрачати на дитину. Посилаючись на збільшення витрат, необхідних для дитини, позивач звернулась з вимогами, які при їх задоволенні, призводять лише до зменшення розміру отримуваних аліментів, що не відповідає найкращим інтересам дитини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись ст. ст. 268, 367,368, 374,375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 березня 2024 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська