Справа № 183/9788/23
№ 2/183/690/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, третя особа - Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

24 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням уточнених вимог посилалася на те, що з 2014 року вона проживала разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та здійснювала за нею догляд до дня її смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 2015 року вона, ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу за вказаною вище адресою, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні послуги, займалися спільним побутом тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРР № 542908, виданого 11 липня 2012 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за р. № 1-1774 та земельна ділянка площею 0,0917 га., кадастровий номер :03:003:0007, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРР № 548988, виданого 11 липня 2012 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за р. № 1-1776.

У встановлений законом строк вона звернулася до Першої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте постановою державного нотаріуса Островерхової О.А. від 18 січня 2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що нею не надані документи, що підтверджують факт родинних відносин між спадкоємцем і спадкодавцем.

Позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона має право на спадкування як спадкоємець четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки постійно проживала з ним однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу до моменту його смерті (10.04.2023 року), однак вона не може оформити право власності на спадкове майно в законному порядку через відсутність достатніх доказів проживання зі спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу до часу відкриття спадщини.

В зв`язку з наведеним, в позові ОСОБА_1 просила суд:

- встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, у період з 2016 року по 10 квітня 2023 року;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,7 кв.м, житловою площею 30,5 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,0917 га, кадастровий номер :03:003:0007, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0917 га, кадастровий номер :03:003:0007, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 25 серпня 2023 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення її недоліків, а саме долучення документів, що підтверджують сплату судового збору на суму 2 147,20 грн.

29 серпня 2023 року на виконання даної ухвали позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, згідно якої усунула недоліки позову, а саме - надала документ, що підтверджу сплату нею судового збору в розмірі 2 147,20 грн.

Ухвалою суду від 30 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року зобов`язано Першу Новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 23 січня 2024 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини та підстави звернення до суду, просили позов задовольнити.

Представник відповідача Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи - Першої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу за його відсутності.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача свідків, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 10 квітня 2023 року у віці 68 років помер ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 17 квітня 2023 року складено відповідний актовий запис № 777, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 17 квітня 2023 року.

Оскільки ОСОБА_4 за життя був громадянином Республіки Білорусь, свідоцтво про смерть було видано на підставі закордонного паспорту громадянина Республіки Білорусь, де останній зазначений як ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому нерухоме майно, а саме - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРР № 542908, виданого 11 липня 2012 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за р. № 1-1774 та земельна ділянка площею 0,0917 га, кадастровий номер :03:003:0007, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРР № 548988, виданого 11 липня 2012 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г. за р. № 1-1776, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 34845333 від 17 липня 2012 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18562052 від 04 березня 2014 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 361880403 від 15 січня 2024 року.

Встановлено, що на день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав разом з позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (яка проживає без реєстрації) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом квартального комітеті № 8 від 17 липня 2023 року.

Встановлено, що ОСОБА_7 18 березня 2009 року розірвала шлюб з ОСОБА_8 , актовий запис № 59 від 18 березня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 28 липня 2023 року.

Згідно відповіді Новомосковського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 19 січня 2024 року за вих. № 106/31.19-08, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з а період з 18.03.2009 року по 10.04.2023 року в шлюбі не перебувала та громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за в період з 18.11.2016 року по 10.04.2023 року в шлюбі також не перебував.

Спадкова справа № 159/2023 після смерті ОСОБА_4 заведена 28 липня 2023 року Першої Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, номер у спадковому реєстрі: 71011245, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73384583 від 28 липня 2023 року.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 заповіту не складав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 73384609 від 28 липня 2023 року.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 у визначений законом строк звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове нерухоме майно, проте постановою державного нотаріуса Островерхової О.А. від 18 січня 2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що нею не надані документи, які б підтверджували факт її проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до часу відкриття спадщини.

Відомості про видані свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом матеріали спадкової справи № 159/2023, заведеної після смерті ОСОБА_4 не містять, інших спадкоємців за законом та заповітом судом не встановлено.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення вимог, суд застосовує наступні норми права.

У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Водночас, Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» defacto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом»

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю та постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини".

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи ОСОБА_9 зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги підтримала з обставин, викладених у позовній заяві, зокрема зазначила, що, мешкаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2016 року по 10 квітня 2023 року, вона разом з ОСОБА_4 вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали єдиний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, допомагали один одному по господарству, придбавали житло, меблі та виконували інші взаємні обов`язки, які притаманні подружжю.

В судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які зазначили, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з листопада 2016 року по день смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати однією сім`єю як чоловік та жінка за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, придбавали меблі та піклувалися один про одного.

Зокрема, як зазначалося вище, факт проживання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивачем ОСОБА_1 у період з 2016по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу підтверджується актом № б/н від 17 липня 2023 року, складеного головою квартального комітету № 8 ОСОБА_12 в присутності мешканців будинку АДРЕСА_1 : ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були допитані в судовому засіданні в якості свідків.

Згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти, на які посилається позивач ОСОБА_1 , а саме, що остання проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю з 2016 року до дня його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, допомагали один одному по господарству та виконували інші взаємні обов`язки, які притаманні подружжю. Встановлення даного факту необхідне заявнику для реалізації спадкових прав, у зв`язку з чим вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд прийшов до наступного.

На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На підставі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно ст.16 ЦК України вона обрала правильний спосіб захисту свого порушеного права.

З огляду на те, що у передбачений законом спосіб спадкодавець ОСОБА_4 за життя набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_13 є єдиною спадкоємицею за законом, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, а тому за позивачем ОСОБА_1 належить визнати право власності на вказаний спірний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зокрема приписами ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» з метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування судам надані такі роз`яснення: Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Спадкодавець може передавати за заповітом частину належної йому земельної ділянки, тоді інша частина цієї ділянки спадкується за законом. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту.

За такими правилами здійснюється й перехід права на землю при спадкуванні права на частину нерухомого майна, а якщо був установлений порядок користування ним, - то з урахуванням цього порядку.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Зважаючи на те, що судом за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому з цих підстав до неї переходить право власності і на спадкову земельну ділянку, яка знаходиться під цією будівлею.

У зв`язку з вищенаведеним, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині також підлягають задоволенню.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 76-82, 89, 141-142, 258-259, 263-268, 272-273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, у період з 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,7 кв.м, житловою площею 30,5, що розташований на земельній ділянці площею 0,0917 га., кадастровий номер :03:003:0007, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 ), померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0917 га., кадастровий номер :03:003:0007, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 ), померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, , місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 14;

- третя особа: Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, , місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Гетьманська, буд. 22.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 26 лютого 2024 року.

Суддя Д.І. Городецький