Справа № 643/3993/23
Провадження № 2/643/122/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу запозовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання

ВСТАНОВИВ

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (відповідачі) на свою користь заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 72589,34 грн. та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , не сплачували своєчасно отримані за вказаною адресою послуги з теплопостачання. У зв`язку з наведеними у відповідачів за період з 01.02.2017 по 31.01.2022 утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі.

Відповідачі подали відзив, згідно якого визнали позовні вимоги в сумі 25619,45 грн. В обґрунтування просили застосувати позовну давність, а також посилались на відсутність підстав для нарахування заборгованості на 4 осіб.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 відмолено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення ОСОБА_4 до участі в справі в якості співвідповідача.

Представник позивача в судове засідання 04.03.2024 не з`явився, заявив клопотання, згідно якого просить розглядати справу за його відсутності.

Відповідачі у судове засідання 04.03.2024 не з`явились, викликались до суду належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідачів, у тому числі ОСОБА_1 , суд керується таким.

ОСОБА_1 був присутнім у судових засіданнях 02.08.2023, 12.09.2023, 26.10.2023.

У судове засідання, призначене на 12.12.2023, ОСОБА_1 не з`явився, 11.12.2023 надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування клопотання зазначив, що не отримував виконаний позивачем перерахунок заборгованості (відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням строку позовної давності). Ураховуючи необхідність ознайомлення з вказаним розрахунок та перевірки його правильності, просив відкласти розгляд справи.

Ураховуючи наявність вказаного клопотання ОСОБА_1 , розгляд справи було відкладено на 16.01.2024.

При цьому з матеріалів справи судом було встановлено, що відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням строку позовної давності, про яку зазначав ОСОБА_1 , була додана до додаткових письмових пояснень представника позивача від 20.11.2023.

21.11.2023 суду представником позивача були надані докази направлення ОСОБА_1 вказаної відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням строку позовної давності.

Відповідачі, у тому числі ОСОБА_1 , в судове засідання 16.01.2024 не з`явились, викликались до суду належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 подавав клопотання про відкладення попереднього судового засідання, а до вказаного клопотання приймав активну участь у судових засіданнях, з метою забезпечення його права на доступ до правосуддя, розгляд справи був відкладений на 04.03.2024.

Відповідачі, у тому числі ОСОБА_1 , в судове засідання 04.03.2024 не з`явились, викликались до суду належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Таким чином, має місце третя поспіль неявка ОСОБА_1 та інших відповідачів у судове засідання.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумні строки розгляду справи судом є однією з конституційних засад судочинства (п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Право позивача на розгляд справи протягом розумного строку гарантовано також нормами ЦПК України (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України своєчасність розгляду і вирішення цивільних справ є завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ураховуючи наведене вище та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності сторін.

Оцінюючи аргументи учасників справи та зібрані у справі докази, суд ураховує, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова, та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач за вказаною адресою.

Згідно наданих позивачем відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, заборгованість відповідачів за вказані вище послуги за період з 01.02.2017 по 30.01.2022 складає 72589,34 грн., за період з 12.03.2017 по 31.01.2022 - 65361,88 грн.

Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги в квартирі, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житловокомунальні послуги» в редакції до 01.05.2019 (далі Закон в редакції до 01.05.2019), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 13 Закону в редакції до 01.05.2019, одним з видів житлово-комунальних послуг є комунальні послуги, до яких відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Статтею 20 Закону в редакції до 01.05.2019 передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати житловокомунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 5 Закону України «Про житлово комунальні послуги» в редакції з 01.05.2019 (далі Закон в редакції з 01.05.2019) передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону в редакції з 01.05.2019, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 9 Закону в редакції з 01.05.2019, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону в редакції з 01.05.2019, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Обов`язок споживачів оплачувати вказані вище послуги передбачений також «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (п. 12, 20, 21, 30).

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В п. 79 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями) у період з 12.03.2020 до 22.05.2020 встановлений карантин на всій території України, який в подальшому був продовжений до 30.06.2023.

Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

До суду з даним позовом позивач звернувся 17.05.2023, тобто під час дії карантину.

Ураховуючи наведене та продовження строків позовної давності на строк дії карантину, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за період з 12.03.2017 по 31.01.2022 заявлені з дотриманням строків позовної давності, встановлених ст. 257 ЦК України.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Харківського апеляційного суду від 12.10.2023 у справі № 639/5866/21, від 11.10.2023 у справі № 645/3569/23.

З доводів заяв позивача по суті справи та наданих позивачем доказів суд позбавлений можливості встановити наявність поважних причин пропущення позовної давності до вимог, які заявлені за період до 12.03.2017.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 12.03.2017 по 31.01.2022, розмір якої згідно наданих позивачем розрахунків складає 65361,88 грн., виходячи з такого.

Відповідно до відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, наданих позивачем 20.11.2023, заборгованість відповідачів за період з березня 2017 по січень 2022 складає 65819,07 грн., заборгованість за березень 2017 1288,44 грн.

Таким чином, за період з 01.03.2017 по 31.03.2017 відповідачам нарахована заборгованість у загальному розмірі 1288,44 грн. Відповідно, заборгованість відповідачів за період з 12.03.2017 по 31.03.2017, тобто за 20 днів, складає 831,25 грн. (1288,44 грн. / 31 день х 20 днів).

Ураховуючи наведене, загальний розмір заборгованості відповідачів за період з 12.03.2017 по 31.01.2022 складає 65361,88 грн.

За таких обставин суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 65361,88 грн.

У стягненні іншої частини заборгованості, що виникла до 12.03.2017, суд відмовляє у зв`язку із спливом позовної давності.

Аргументи відповідачів, викладені у відзиві, а також висловлені ОСОБА_1 у судовому засіданні, згідно яких позивач безпідставно здійснював нарахування заборгованості, виходячи з того, що у Квартирі проживають 4 особи, суд відхиляє з огляду на таке.

До позовної заяви позивачем були додані відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, згідно яких заборгованість за підігрів води за період з липня 2019 по січень 2022 нарахована, виходячи з того, що у Квартирі проживають 4 особи.

В подальшому, 20.11.2023, позивачем надані відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання (з урахуванням строку позовної давності), згідно яких заборгованість за підігрів води за період з липня 2019 по січень 2022 нарахована, виходячи з того, що у Квартирі проживають 3 особи. Спираючись на вказані відомості, суд ухвалив рішення по суті справи та визначив розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, у сумі 65361,88 грн.

Таким чином, під час ухвалення даного рішення суд виходив з розрахунків заборгованості, згідно яких заборгованість нарахована на трьох мешканців Квартири, тобто на відповідачів.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані вище аргументи відповідачів.

Відповідачами розрахунок заборгованості, наданий позивачем 20.11.2023, не спростовано, контр-розрахунок ними не надано (зазначені обставини ураховуються судом, виходячи із висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Харківського апеляційного суду від 12.10.2023 у справі № 639/5866/21).

При цьому суд ураховує, що вказаний розрахунок заборгованості від 20.11.2023 (відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням строку позовної давності) був завчасно надісланий ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 був достовірно обізнаний про підготовку позивачем вказаного розрахунку, що підтверджується в тому числі доводами його клопотання про відкладення розгляду справи від 11.12.2023. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи, в тому числі вказаним розрахунком, проте вказаною можливістю не скористався.

За таких обставин суд відхиляє аргументи відповідачів щодо безпідставного нарахування ним заборгованості у вказаному вище розмірі.

Розрахунок заборгованості, виконаний відповідачами та наведений у відзиві від 17.08.2023, згідно якого їх заборгованість складає 25619,45 грн., суд відхиляє з огляду на таке.

У вказаному розрахунку відповідачі виходили з того, що нарахування за надані позивачем послуги мають здійснюватися, виходячи з того, що у Квартирі проживають три особи. Як вже зазначено судом, позивачем наданий уточнений розрахунок заборгованості, яка нарахована на трьох споживачів, виходячи з якого судом визначений розмір заборгованості відповідачів. Таким чином, вказані вище аргументи відповідачів фактично враховані судом.

Аргументи відповідачів відносно того, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з 01.02.2017 по 31.04.2020 заявлені з пропуском позовної давності, суд відхиляє з наведених вище мотивів, згідно яких у зв`язку із введенням карантину строки позовної давності були продовжені.

Ураховуючи вказані вище рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», суд не вбачає необхідності надавати оцінку по суті іншим наданим сторонам доказам та висловленим ними аргументам.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2416,76 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р № НОМЕР_4 в ФХОУ АТ «Державний ощадний банк України», МФО 351823, ОКПО 31557119) заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 12.03.2017 року по 31.01.2022 в розмірі 65361,88 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 2416,76 грн. в рівних частках, по 805,59 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.03.2024

Суддя Д.А. Крівцов