Справа № 673/981/23
Провадження № 2/673/83/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючий суддя Дворнін О.С.

при секретарі судових засідань Яковенка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, за правилами ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення часток у спільній частковій власності та визнання права власності в порядку спадкування, а також зустрічними позовами ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, та визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до відповідачів про визначення часток у спільній частковій власності та визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалами суду від 07.02.2024 року цивільну справу №673/1205/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, та визнання права власності на майно та цивільну справу №673/1204/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, та визнання права власності на майно, об`єднано в одне провадження з цивільною справою №673/981/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, та визнання права власності на майно. Справі присвоєно №673/981/23.

В судове засідання сторони не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги він підтримали у повному обсязі та просять задовольнити їх з підстав, наведених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено, що в АДРЕСА_1 , знаходиться житловий будинок, який належить на праві власності чотирьом особам, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Так, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після їх смерті, позивач ОСОБА_1 оформила спадкові права щодо належних їм частин у праві власності на вказаний будинок та отримала свідоцтва про право на спадщину.

Разом з тим, ОСОБА_3 належить 1/2 частки з 23/100 частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 05.05.2014.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 04.03.2004 року ОСОБА_2 також належить 1/2 частки з 23/100 частини вказаного житлового будинку.

Разом з тим, під вказаним будинком наявна земельна ділянка з кадастром № :02:012:0049, яка також належить всім співвласникам, однак без визначення частки кожного з них.

Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса та завела спадкові справи № 120/2022, та 42/2023, та являється єдиним спадкоємцем до їх майна. Однак, нотаріусом Зіменко О.М. було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку оскільки справо власності було зареєстроване на всіх співвласників без визначення часток.

У зв`язку із невизначеністю розміру часток у праві приватної спільної сумісної власності на земельну ділянку ОСОБА_1 не може реалізувати свого права на отримання спадщини, а тому змушена звертатися до суду з позовом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними та законом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 319 власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 346 ч.11 ЦК України право власності припиняється в разі смерті.

Відповідно до правил, вказаних в ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі котрої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 3,4,5 ст.89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника,

може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Оскільки двоє із співвласників даної земельної ділянки померли, то визначити їх частку у праві спільної сумісної власності не можливо, тому що немає можливості з`ясувати домовленість між співвласниками. Відтак, нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не міг визначити склад спадкового майна та на яку частку земельної ділянки необхідно видати свідоцтво, тоді виділити частку у відповідності до часток у квартирі можливо тільки в судовому порядку.

Судді ВС підкреслили, що відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яке відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Домовленості між покійними ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та іншими співвласниками про розподіл часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим № :02:012:0049 не було.

Згідно із частиною 4 статті 86 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до положень статті 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

У разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Крім того, згідно із пунктом «г» частини 1 статті 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 Постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Із вказаних вище підстав, зустрічні позови ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності, та визнання права власності на майно, також півдлягають задоволенню, оскільки правовідносини між сторонами регулюються згаданими вище нормами права.

Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного та зустрічних позовів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 23, 81, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення часток у спільній частковій власності та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Припинити спільну сумісну власність всіх співлавників ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та встановити спільну часткову власність всіх зазначених співласників на земельну ділянку з кадастровим номером :02:012:0049, площею 0,0688 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши частки кожного зі співвласників пропорційно їх часткам у праві власності на житловий будинок на вказаній земельній ділянці.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності:

- на 54/100 частки земельної ділянки площею 0,0688 га. з кадастровим номером :02:012:0049, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

- на 23/200 частки земельної ділянки площею 0,0688 га. з кадастровим номером :02:012:0049, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 23/200 частки земельної ділянки площею 0,0688 га. з кадастровим номером :02:012:0049, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 23/100 частки земельної ділянки площею 0,0688 га. з кадастровим номером :02:012:0049, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи, які при проголошенні рішення суду суддя не оголошує:

позивач - ОСОБА_1 ,

зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 ,

зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 ,

зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: О. С. Дворнін