Справа № 548/2601/23
Провадження № 2/548/80/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2024 Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожка В.П.,

за участю секретаря - Безносик Д. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за стягнення боргу за договором позики.

На обгрунтування позову зазначив, що 09.03.2020 між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений безпроцентний договір позики, згоду на укладення якого письмово надано дружиною останнього ОСОБА_3 .

Відповідно до умов цього договору позикодавець передав, а позичальник отримав у власність грошові кошти в сумі 295000 грн, що еквівалентно сумі 11800 доларів США за курсом їх продажу в ПАТ "Приватбанк" на день його укладення. Передачу коштів було здійснено до підписання цього договору.

Згідно умов договору сторони погодили, що позичені кошти ОСОБА_2 зобов`язується повернути позивачеві в строк до 09.03.2021 включно. Повернення коштів має здіснюватися щомісячно до 09 числа кожного місяця з квітня 2020 року по лютий 2021 року у гривнях в розмірі, еквівілетному 150 доларів США; до 09.03.2021 - еквівалентному 10150 доларів США.

Про сплату чергових платежів позикодавець видає позичальнику розписку в одержанні грошей. Після повного повернення коштів за договором та виконання всіх умов договору оригінальний примірник договору позики повертається позикодавцем позичальнику. Факт його отримання має свідчити про відсутність будь-яких матеріальних претензій до останнього у позикодавця.

Станом на час звернення із позовом до суду сума позики відповідачем ОСОБА_2 позивачу не повернута ні частково, ні в повному об`ємі.

За таких обставин він звернувся до суду за захистом своїх прав та прохав стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за договором позики в розмірі 462295,21 грн, що складається із суми основного боргу - 426806 грн та 5% річних від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, включаючи день оплати (згідно п.9 договору позики) - 35489,21 грн, а також понесені ним судові витрати із сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Старокожка В.П. від 22.11.2023 відкрито провадження у цій справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання, в яке здійснено виклик відповідачів шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Хорольського районного суду, оскільки адреса реєстрації місця проживання останніх суду невідома.

У встановлений ухвалою суду строк відзив на позов від відповідачів на адресу суду не надходив.

Ухвалою суду від 05.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити повністю, надав пояснення, які співпадають із викладеним у позовній заяві. Подав до суду заяву про подальший розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмові заяви, в яких прохав переглянути позовні вимоги ОСОБА_1 та врахувати, що сума заборгованості, яку вказує у позовній заяві позивач, не відповідає дійсності, а є меншою та становить 36061 грн, оскільки ним було сплачено готівкою та перераховано на банківську карту позивача в рахунок виконання вищевказаного договору позики 258939 грн. Як доказ цього надав суду графік погашення заборгованості згідно договору позики від 09.03.2020 та копії скіншотів переписок між ним та позивачем щодо повернення коштів та квитанцій про переказ коштів на банківську картку ОСОБА_1 . Зазначив, що п.8 договору позики передбачено можливість повернення позичених коштів шляхом перерахування їх на банківську карту позивача.

Крім того, прохав виключити ОСОБА_3 з числа відповідачів, оскільки отримані ним згідно договору позики від 09.03.2020 кошти були взяті та витрачені ним безпосередньо для розвитку власного бізнесу, а не для сімейних потреб.

Відповідачка ОСОБА_3 в судові засідання не з`явилася, надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та письмові заяви, в яких прохала виключити її з числа відповідачів у справі, оскільки відповідачем ОСОБА_2 (її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано на підставі рішення Хорольського районного суду від 12.12.2023) згідно договору позики від 09.03.2020 було взято кошти та в подальшому витрачено їх безпосередньо для розвитку власного бізнесу, а не для сімейних потреб. Вказала, що цей факт підтверджується договором про розподіл боргових зобов`язань від 08.08.2023, укладеним між нею та ОСОБА_2 і посвідченим нотаріально, яким ОСОБА_2 бере на себе всі боргові зобов`язання, що виникли під час перебування їх у шлюбі і оформлені на нього, і які не закриті на момент розірвання шлюбу, а також підтверджує, що боргові зобов`язання бралися виключно на потреби особистої підприємницької діяльності ОСОБА_2 .

Відповідачка ОСОБА_3 прохала суд врахувати часткове погашення відповідачем ОСОБА_2 вказаного боргу позивачу, так як більшу його частину було повернуто останньому готівкою без отримання розписок з боку позивача у зв`язку із довірительними відносинами між останніми, а іншу частину - шляхом зарахування коштів на банківську картку позикодавця.

У своїх запереченнях від 18.01.2024 на заяви відповідачів позивач ОСОБА_1 заперечив проти виключення відповідачки ОСОБА_3 з числа відповідачів з огляду на те, що дійсність договору позики від 09.03.2020, згоду на укладення якого як дружина ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 , наразі ніким не оспорено, доповнення до нього не складалися, кошти, які отримав ОСОБА_2 за умовами цього договору під час перебування в шлюбі із останньою, є спільним майном подружжя. Обов`язок повернення цих коштів позивачу є спільним зобов`язанням подружжя. Щодо договору про розподіл боргових зобов`язань від 08.08.2023, на які посилаються відповідачка ОСОБА_3 , то на думку позивача такий правочин не спростовує презумпції спільності права власності подружжя та не анульовує нотаріально посвідчену згоду ОСОБА_3 на укладення договору позики ОСОБА_2 09.03.2020.

Крім того, позивач заперечує факти отримання коштів в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором позики від відповідача ОСОБА_2 , вказуючи на те, що останнім не надано доказів їх вчинення, зокрема графік погашення заборгованості, самостійно складений відповідачем та скріншоти переписок та перерахунків коштів на банківську карту не є допустимими та належними доказами та не можуть бути взяті до уваги судом.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані суду сторонами докази, оцінивши їх окремо та в сукупності, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду має бути ухвалене рішення, яким вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 09.03.2020 в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Киїівської області між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено безпроцентний договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Щербак О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 325, що підтверджується копією цього договору. Згоду на укладення вказаного договору письмово викладено у заяві, справжність підпису на якій засвідчено 15 січня 2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Мурзак С.О. за реєстровим № 79, надано дружиною позичальника ОСОБА_3 , про що зазанчено в п. 11 договору позики.

Відповідно до п.1 цього договору позикодавець передав, а позичальник отримав у власність грошові кошти в сумі 295000 грн, що є еквівалентом суми 11800 доларів США за курсом продажу доларів США в ПАТ "Приватбанк" ( 1 долар США = 25,00 грн) на день укладення цього договору.

Згідно умов договору сторони погодили, що позичені кошти ОСОБА_2 зобов`язується повернути позивачеві в строк до 09.03.2021 включно. Повернення коштів має здіснюватися щомісячно в м. Києві до 09 числа кожного місяця з квітня 2020 року по лютий 2021 року у гривнях в розмірі, еквівілетному 150 доларів США; до 09.03.2021 - еквівалентному 10150 доларів США.

За умовами договору, про сплату чергових платежів позикодавець видає позичальнику розписку в одержанні грошей. Після повного повернення коштів за договором та виконання всіх умов договору оригінальний примірник договору позики повертається позикодавцем позичальнику. Факт його отримання має свідчити про відсутність будь-яких матеріальних претензій до останнього у позикодавця.

Чинність цього договору та факт його укладення не заперечується сторонами.

Станом на час звернення із позовом до суду у зв`язку із неповерненням коштів згідно договору позики позивачем визначено заборгованість відповідачів перед ним в розмірі в розмірі 462295,21 грн, що складається із суми основного боргу - 426806 грн та 5% річних від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, включаючи день оплати (згідно п.9 договору позики) - 35489,21 грн.

Сума заборгованості в частині 5% річних від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення розрахована позивачем за формулою: сума боргу 426806,00 грн помножена на кількість днів прострочення - 607, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 10 березня 2021 року до 06 листопада 2023 року (426806 *5 * 607: 365: 100) = 35489,21 грн.

Відповідачами заперечується те, що ОСОБА_3 є належним відповідачем у справі, оскільки договором про розподіл боргових зобов`язань від 08.08.2023, укладеним у с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Коряковою Н.О. та зареєстровано в реєстрі за № 512, ОСОБА_2 після розірвання шлюбу між сторонами бере на себе всі боргові зобов`язання, які виникли під час перебування їх у шлюбі і оформлені на нього, та які не закриті на момент розірвання шлюбу, а також підтверджує, що боргові зобов`язання бралися виключно на потреби особистої підприємницької діяльності ОСОБА_2 . Згідно копії рішення Хорольського районного суду від 12.12.2023, яке набрало чинності 12.01.2024 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 17.10.2014 відділом ДРАЦС Шевченківського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1608, розірвано.

Відповідачем ОСОБА_2 кошти, отримані від позивача ОСОБА_1 згідно договору позики від 09.03.2020 в обумовлений у ньому термін в повному об`ємі не повернуто, що не заперечується відповідачами.

Відповідач ОСОБА_2 стверджує про повернення позивачу коштів згідно договору позики в сумі 36061 грн, оскільки ним було сплачено готівкою та перераховано на банківську карту позивача 258939 грн. Як доказ останнього відповідачем надано суду копії скріншотів переписок у телефонних месенджерах між сторонами (позивачем та відповідачем ОСОБА_2 ) та перерахунків коштів на банківську карту.

Норми права, застосовані судом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 629 цього ж кодексу визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Ст. 73 СК України передбачено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Мотивована оцінка аргументів сторін.

Судом встановлено, що позивач надав відповідачу ОСОБА_2 згідно безпроцентного договору позики від 09.03.2020 кошти в сумі 295000 грн, що еквівалентно 11800 доларів США за курсом їх продажу в ПАТ "Приватбанк" на день його укладення, строк повернення коштів 09.03.2021.

Згідно умов договору сторони погодили, що повернення коштів має здіснюватися щомісячно до 09 числа кожного місяця з квітня 2020 року по лютий 2021 року у гривнях в розмірі, еквівілетному 150 доларів США; до 09.03.2021 - еквівалентному 10150 доларів США.

В разі порушення строків повернення відповідно до п.9 договору позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу у гривнях, а також пеню в розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Таким чином, позивач свої зобов`язання, передбачені умовами договору позики від 09.03.2020 виконав в повному обсязі, надавши відповідачу позику, яку останній отримав у вказаному розмірі, про що зазначено у самому договорі та не заперечується відповідачами.

Власноручний підпис у договорі відповідача ОСОБА_2 свідчить про погодження ним усіх умов договору.

Надання письмової, нотаріально посвідченої згоди відповідачкою ОСОБА_3 на укладення ОСОБА_2 , з яким вона на той час перебувала у шлюбі, цього договору підтверджує її обізнаність про його укладення та погодження із умовами цього договору.

Вказане також не заперечується відповідачами.

В порушення умов вказаного договору позики відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку із чим станом на момент звернення позивача з позовом до суду 09.11.2023 виникла заборгованість по вказаному договору з повернення суми позики в розмірі 426806 грн основного боргу та (5% річних від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, включаючи день оплати (згідно п.9 договору позики) в розмірі 35489,21 грн.

Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом, зокрема копією договору позики від 09.03.2020, сторінок паспорта позивача, поясненнями позивача та відповідачів щодо оставин укладення договору позики та отримання коштів згідно нього. Також суд погоджується із розрахунком заборгованості за вказаним договором, наданим позивачем у позовній заяві, як таким, що відповідає умовам цього договору.

В той же час, відповідачами не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч.2 ст.13 ЦПК України це не є обов`язком суду.

Надані відповідачем ОСОБА_2 до суду копії скріншотів переписок у телефонних месенджерах між сторонами (ним та позивачем) та перерахунків коштів на банківську карт не містять жодних відомостей про призначення цих платежів, і не можуть бути визнані належними доказами повернення ним позивачу отриманих коштів в сумі 258939,00 грн у розумінні ст. 77 ЦПК України.

На підтвердження даних, викладених у самостійно складеному відповідачем ОСОБА_2 графіку погашення заборгованості згідно договору позики від 09.03.2020, останнім не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факти повернення вказаних коштів у зазначених розмірах та в зазаначені дати.

Інших письмових доказів стороною відповідачів суду не надано, позивачем обставини та суми повернення коштів відповідачем ОСОБА_2 не визнано.

Щодо клопотання відповідачів про виключення відповідачки ОСОБА_3 з їх числа, суд констатує таке.

Як вказувалося вище, відповідачка ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 на момент укладення між ним та позивачем договору позики, надала свою письмову згоду на його укладення, була обізнана із змістом та умовами цього договору. Вказаний договір не містить вказівки на те, з якою метою позичальник ОСОБА_2 отримав в позику кошти, тобто в договорі не зазначено, що ці кошти мають бути спрямовані на певні його особисті витрати, зокрема із здійснення якогось виду діяльності, придбання якихось речей чи засобів для цього тощо, а отже твердження відповідачів, що кошти були позичені для здійснення останнім його підприємницької діяльності, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Ст. 73 СК України передбачено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Враховуючи вищевикладене, оскільки стороною відповідачів не доведено, що кошти за вищевказаним договором були отримані виключно на потреби відповідача ОСОБА_2 для здійснення ним підприємницької діяльності, а не для спільних потреб сім`ї, суд вважає, що відповідальність за неналежне виконання обов`язку з їх повернення позикодавцю є солідарним обов`язком подружжя та не вбачає підстав для визнання відповідачки ОСОБА_3 неналежним відповідачем і виключення її з числа останніх. За таких обставин у задоволенні цього клопотання відповідачів слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення із відповідачів боргу за договором позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4623,00 грн.

Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню солідарно судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 4623,00, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 9094-8503-5391-8016 від 06.11.2023.

Крім цього, при зверненні до суду з позовною заявою, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на його користь понесених ним витрат на правничу допомогу згідно договору № 6 про надання правової допомоги від 06.11.2023.

На підтвердження цих витрат суду надано копії: договору № 6 про надання правової допомоги від 06.11.2023; акту здачі-приймання результатів виконаних робіт від 06.11.2023, за яким оплата наданих послуг складає 10000 грн; рахунку №1 від 06.11.2023 за вищевказаним договором; квитанції № 180271075 від 06.11.2023 про фактичну оплату послуг за цим договором.

Позивачем також 08.02.2024 надіслано до суду заяву про врахування понесених 18.01.2024 ним витрат на правову допомогу за рахунком № 2 по цій справі в сумі 6000,00 грн за складання адвокатом заперечень на заяви відповідачів від 09.01.2024 та 10.01.2024. Копію вказаного в заяві рахунку № 2, квитанції № 187424990 від 17.01.2024, акту здачі-приймання результатів виконаних робіт від 18.01.2024 надіслано суду в додатках до цієї заяви.

Таким чином, позивач просить суд стягнути із відповідачів солідарно суму понесених ним витрат на професійну правовничу допомогу у цій справі в розмірі 16000,00 грн.

Суд, проаналізувавши надані докази, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 137ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Витрати позивача на правову допомогу наведені в рахунках № 1 та №2 наданих послуг за договором №6 відж 06.11.2023 та, на думку суду, підтверджуються належними та допустимими вищенаведеними доказами, розмір вказаних витрат відповідає характеру та обсягу дій, вчинених представником позивача у справі, не є завищеними чи необґрунтованими та цілком пропорційний предмету спору та складності справи.

Оскільки позов задоволено повністю, тому понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16000,00 грн підлягають стягненнюу рівних частинах із відповідачів на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 76-81, 133, 141, 263-265, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , заборгованість за договором позики від 09 березня 2020 року в розмірі 462295 (чотириста шістдесят дві тисячі двісті дев`яносто п`ять) грн 21 коп, з яких 426806,00 грн - сума основного боргу; 35489,21 грн - 5% річних, визначених умовами договору.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , сплачений ним судовий збір в сумі 4623 (чотири тисячі шістсот двадцять три) грн 00 коп.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , 16000 (шістнадцять тисяч) грн 00 коп понесених ним і документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Хорольським РС УДМС України в Полтавській області 20.08.2013.

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Б-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області 15.12.2003.

Головуючий