Справа № 212/2274/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Колочко О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Укрзалізниця», у якому просить суд стягнути з відповідача на її користь 14 620 грн недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 24.06.2003 працює на підприємстві відповідача у Філії «Пасажирська компанія» Виробничого підрозділу Криворізька пасажирська вагонна дільниця на посаді провідника пасажирського вагона. За період з 2022-2023 року перебувала у щорічних відпустках та користувалася правом на отримання матеріальної допомоги, яка передбачена п. 3.1.13 Колективного договору і яка їй не була виплачена, а саме в розмірі 7 310 грн за період відпустки 15.10.2022-28.10.2022 та 7 310 грн за період відпустки 13.01.2023-05.01.2023. Вважає, що АТ «Укрзалізниця» незаконно відмовила їй у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення, посилаючись на рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 № Ц-54/31, яким призупинено виплати коштів за колективними договорами, що не відповідає вимогам ст. 58 Конституції України.

Ухвалою судді від 29 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.

15 березня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти задоволення позову, посилаючись на наступне. На думку відповідача, спір між сторонами у справі щодо оскарження невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення не виник з трудових правовідносин між сторонами, а стосується функціонування АТ «Укрзалізниця» в умовах воєнного стану та всіх працівників товариства і вказаний спір є колективним, а тому його вирішення не передбачено у судовому порядку. На підставі ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» компетентним органом роботодавця було прийнято рішення, яким призупинено додаткові виплати, зокрема і виплати матеріальної допомоги. В період дії вказаного Закону позивач зверталася до керівництва Криворізької вагонної дільниці Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» із заявою про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення під час щорічної відпустки з 14.04.2022 та із заявою про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення під час щорічної відпустки з 05.01.2023, однак ці виплати керівництвом було призупинено на підставі ст. 11 Закону та рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 ком.т). Вказане рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 було погоджено Профспілкою залізничників і транспортних будівельників України, яка є стороною Галузевої угоди та профспілкою, до складу якої входить ряд первинних профспілкових організацій та яка об`єднує найбільшу кількість працівників АТ «Укрзалізниця». Отже, оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом Колективного договору, Галузевою угодою, їх призупинення відповідачем відповідає положенням статті 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», вказаний закон є чинним, не скасованим, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущений строк для звернення з позовом. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. До відзиву на позовну заяву представником відповідача додано клопотання про закриття провадження, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, яке обґрунтовано обставинами аналогічними викладеним у відзиві.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Вивчивши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює провідником пасажирських вагонів у парках відстою вагонів 3 розряду виробничого підрозділу Криворізька пасажирська вагонна дільниця Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 13).

У період 2022-2023 роки ОСОБА_1 перебувала у щорічній відпустці, а саме з 15.10.2022 та з 13.01.2023, про що свідчать копії заяв позивача (а.с. 22-23).

За вказаний період перебування у відпустці позивачу не виплачена матеріальна допомога на оздоровлення, що не заперечується відповідачем.

Згідно з пунктом 3.1.13 Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці Придніпровської залізниці на 2011 рік, пролонгованого на 2022, 2023 роки постановами керівництва ВП Криворізька пасажирська вагонна дільниця Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» № 04/ПК ВЧ-9 від 04.01.2022, № 4/ПКВЧ-9 від 03.01.2023, зі змінами та доповненнями, відповідно до спільної постанови про внесення змін до Колективного договору між адміністрацією Криворізької пасажирської вагонної дільниці та трудовим колективом на 2011 рік № П-24 від 31.01.2018 (далі Колективний договір), при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 100 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, починаючи з 01.01.2018 (а.с. 14-16).

Відповідно до Витягу з протоколу № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 прийнято рішення на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління АТ «Укрзалізниця» забезпечити реалізацію заходів, зокрема призупинити інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, за винятком матеріальної допомоги на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики (а.с. 17-18).

Згідно із статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника.

Частиною другою статті 97 КЗпП України установлені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, що встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими ( регіональними ) угодами.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.13 Колективного договору передбачено виплату працівникам матеріальної допомоги на оздоровлення при кожному наданні щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

У той же час відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в України» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже положення Законом України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

З копії витягу з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року вбачається, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинені виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема, у пункті 1.1.4 вказано: «….. додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплата яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики».

Оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом 3.1.13 Колективного договору між адміністрацією Криворізької пасажирської вагонної дільниці та трудовим колективом на 2011 рік, пролонгованим відповідними постановами від 04.01.2022, 03.01.2023, їх призупинення відповідачем узгоджується із положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, у тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено й у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі № 580/2869/22.

Таким чином виплати позивачці було призупинено, тому звернення з цієї підстави до суду не позбавляє ОСОБА_1 після закінчення воєнного стану звернутися до суду з такими вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе із нею відповідний розрахунок.

Посилання позивача на те, що рішення АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 про призупинення виплат за колективними договорами прийнято всупереч вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» та до набрання чинності Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», суд відхиляє, оскільки вказане рішення правління АТ «Українська залізниця» не оскаржувалося у встановленому порядку ні відповідними профспілками, ні працівниками АТ «Укрзалізниця» (в тому числі й позивачем).

Доводи представника відповідача про наявність між сторонами колективного трудового спору, що є підставою для закриття провадження, суд відхиляє, виходячи з наступного.

Колективні трудові спори це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових відносин і до таких спорів застосовується примирно-третейській порядок вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)

З матеріалів справи, які надані суду, вбачається, що спір виник з трудових правовідносин з приводу стягнення працівником з роботодавця матеріальної допомоги на оздоровлення, який регулюється нормами трудового законодавства, зокрема КЗпП України, і є відмінним від правовідносин в наведених представником відповідача в постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, в яких, серед іншого, предметом спорів було визнання недійсними пунктів Колективного договору, оскарження дій суб`єкту владних повноважень тощо.

З огляду на наведене, даний спір підлягає вирішенню судом у порядку цивільного судочинства, отже суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України з наведених у клопотання представника відповідача підстав.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Частинами шостою, тринадцятою статті 141 ЦПК України установлено, що у разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», то судовий збір компенсується за рахунок держави, а судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на правничу допомогу, заявлені у позові ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою у позові не відшкодовуються.

Керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 141, 178, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2024 року.

Суддя: О. В. Колочко