Справа № 481/517/24
Провадж.№ 2-н/481/40/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про відмову у видачі судового наказу)

02 квітня 2024 року м. Новий Буг

Суддя Новобузького районного суду Миколаївської області Васильченко-Дрига Н.О., розглянувши матеріали заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 1450,88 грн., та судового збору в розмірі 302,80 грн.

Ознайомившись з заявою про видачу судового наказу та доданими до неї документами, приходжу до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Звертаючись з вказаною заявою до Новобузького районного суду Миколаївської області, представник заявника керувався тим, що боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

01.04.2024 року до суду, в порядку вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України, була надана відповідь на запит від Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте за даною адресою не проживає.

Крім того, згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №521039 від 02.04.2024, інформація у реєстрі відсутня, про належність будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 як власниці.

Між тим, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, заявником надано зразок договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», а не сам договір, що укладений між заявником та споживачем/боржником на постачання електричної енергії. Заява-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг також не містить даних про споживача і не підписана «боржником». В матеріалах заяви відсутні дані, які підтверджують факт надсилання заявником примірника договору та заяви-приєднання до умов договору ОСОБА_1 .

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку заявник не звертає вимоги про видачу судового наказу до власника будинку, якому надавались комунальні послуги, а боржником зазначає особу, яка зареєстрована за вказаною адресою.

Аналізуючи постанову Верховного Суду від 20.09.2018 №522/7683/13-ц, суд приходить до висновку, що тягар утримання майна лежить на власнику квартири. У випадку, якщо заявник звертається з вимогою про видачу судового наказу до осіб, які зареєстровані за адресою, до якої надавалися комунальні послуги і не є власниками/співвласниками, заявник повинен надати суду договір, укладений між власником та особами, які проживають у належному йому на праві власності приміщенні про обов`язок останніми утримувати таке майно, наприклад договір оренди, або договір споживача з постачальником, або докази, які підтверджують фактичне користування послугами конкретною особою. Тобто споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. В протилежному випадку, заявник повинен звертати вимоги про видачу судового наказу саме до власників нерухомого майна.

Отже, в порядку наказного провадження проводиться розгляд справ щодо яких презюмується відсутність спору.

Відповідно до п. 3,4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

З матеріалів поданої заяви вбачається, що в порушення вимог пункту 5 частини другої, пункту 4 частини третьої статті 163 ЦПК України заявником не зазначено та не надано докази, що обґрунтовують та підтверджують обставини викладені в заяві, а саме не надано доказів на підтвердження того, що саме дана особа, зареєстрована в будинку, фактично користувалася наданими комунальними послугами і на неї власниками покладено обов`язок щодо утримання майна.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Частиною першою статті 166 ЦПК України визначено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Роз`яснити представнику заявника, що відмова у прийнятті заяви з підстави, передбаченої ч. 9 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, після усунення її недоліків.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Наталя ВАСИЛЬЧЕНКО-ДРИГА