26.02.2024 Єдиний унікальний номер 205/5804/23
Єдиний унікальний номер 205/5804/23
Провадження № 2/205/876/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07 червня 2023 року звернулася до суду з позовом до відповідача територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2023 року заяву було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів було задоволено.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2023 року заяву про виклик і допит свідків було задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про виклик та допит свідка було задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2023 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до розгляду по суті.

Позивач у своєму позові, відповіді на відзив, а також в ході судового розгляду, посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 26 вересня 1981 року до 29 серпня 1988 року. 02 вересня 1988 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_3 , від якого у них народився син, який помер у віці 9 років. Після реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 колишній чоловік продовжував спілкуватися та приділяти увагу спільному синові з позивачем, ОСОБА_4 . У 2008 році ОСОБА_2 було діагностовано невиліковну хворобу, від якої він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З того часу почалося її тісне спілкування із ОСОБА_3 , оскільки остання залишилася самотньою. Згодом її здоров`я стало погіршуватися: їй було складно обслуговувати себе у побуті, робити покупки, сплачувати комунальні послуги. За наявності вільного часу вона допомагала ОСОБА_3 , що стало дратувати чоловіка позивача, між ними відбувся конфлікт, а ОСОБА_3 запропонувала переїхати до неї. З осені 2016 року вони проживали однією родиною, вели спільне господарство. На момент переїзду ОСОБА_3 оформила субсидію на сплату комунальних послуг та супровід соціального працівника, на пропозицію відмовитися від соціального супроводу не погоджувалася. У грудні 2021 року у неї стався інсульт. 21 грудня 2021 року її було влаштовано до МКЛ № 2 Дніпровської міської ради (хоспіс), де вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Організацією поховання, у тому числі його оплатою, займалася вона. ОСОБА_3 мала у власності квартиру АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй квартиру. Спадкоємці відсутні. 03 червня 2022 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 11 листопада 2022 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано документів, які підтверджують родинні відносини між нею і померлим спадкодавцем. У листопаді 2022 року вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, яку ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року залишено без розгляду на підставі наявності спору про право. Просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини - з грудня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач Дніпровська міська рада у своєму відзиві, а її представник у ході судового розгляду, проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що офіційне зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 відрізняється від адреси проживання спадкодавця, жодних доказів того, що позивач проживала зі спадкодавцем з 2016 року, не надано. Позивач стверджує, що вона проживала за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі спадкодавцем, вели спільне господарство, проте жодних доказів тому не надає. У 2019 році ОСОБА_3 оформила за собою в соціальній службі догляд та отримувала соціальну допомогу. В наданих документах вона зазначала, що є одинокою та позбавлена опіки. Соціальний працівник не бачила, аби за нею хтось доглядав. У разі звернення до соціальної служби про надання соціальних послуг факт проживання однією сім`єю встановленню не підлягає, про що є відповідна постанова ВС. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа Друга дніпровська держнотконтора у судове засідання свого представника не направила, про час, день та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність її представника.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 вересня 1981 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 (а.с. 13), який було розірвано 29 серпня 1988 року, про що ВРАГС виконкому Красногвардійської райради народних депутатів м. Дніпропетровська зроблено актовий запис № 987 (а.с. 15).

02 вересня 1988 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 (а.с. 16), від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_3 (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_4 малолітній ОСОБА_3 помер (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с. 10).

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 травня 2000 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (а.с. 17).

18 квітня 2019 року ОСОБА_3 звернулася до департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради із заявою про прийняття її на обслуговування для надання соціальної допомоги (а.с. 165).

18 квітня 2019 року між КУ «Дніпровський міський територіальний центр соціального обслуговування» і ОСОБА_3 було укладено договір № 8/5328 про надання соціальних послуг на безкоштовній основі (а.с. 168-169) строком до 31 грудня 2019 року, який було продовжено до 31 грудня 2021 року.

Наказом заступника начальника КУ «Дніпровський міський територіальний центр соціального обслуговування» № 08/02-1376 від 18 квітня 2019 року ОСОБА_3 було зараховано на обслуговування на безоплатній основі (а.с. 167).

Наказом заступника начальника КУ «Дніпровський міський територіальний центр соціального обслуговування» № 08/02-342 від 31 грудня 2021 року припинено обслуговування ОСОБА_3 (а.с. 166).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла (а.с. 8). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

03 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 94 оберт).

Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 11 листопада 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , підставою зазначено відсутність документів, які підтверджують факт родинних відносин (а.с. 103).

Також у судовому засіданні в якості свідків було допитано ОСОБА_5 і ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_5 у судовому засідання пояснила, що вона є сусідкою позивача і проживає у будинку АДРЕСА_3 з 1984 року. З 2016 року бачила ОСОБА_1 близько 1 разу на тиждень, бувала у квартирі та бачила в ній речі двох людей. У 2021 році ОСОБА_3 захворіла і свідок допомагала позивачеві змінювати постіль хворої, оскільки остання була лежачою. ОСОБА_3 мала складний характер, проте про позивача вона нічого поганого не говорила. Свідкові відомо, що позивач була першою дружиною ОСОБА_2 - чоловіка ОСОБА_3 , з яким вона зареєструвала шлюб після розірвання попереднього шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 . Також їй відомо, що до ОСОБА_3 приходили соціальні працівники.

Свідок ОСОБА_4 судові повідомив, що позивач - його мати, а ОСОБА_3 - друга дружина його батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спілкувався з батьком і з його дружиною. Після смерті ОСОБА_2 продовжував спілкуватися з його дружиною: допомагав їй, купував продукти і ліки. З 2016 року його мати, позивач ОСОБА_1 , проживала із ОСОБА_3 . Хто власник квартири свідкові невідомо. На теперішній час позивач проживає зі своїм чоловіком в квартирі свідка.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 ЗУ «Про Всеукраїнський перепис населення», де визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частинами 1 та 2 статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ним спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Положенням ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що проживання повинно бути постійним, тобто носити тривалий характер, і не припинитися перед смертю спадкодавця, що є передумовою прийняття спадщини, якщо спадкоємець не відмовився від спадщини.

Пунктом 21 Постанови пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідно встановлення двох юридичних фактів:

- проживання однією сім`єю із спадкодавцем;

- на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Аналізуючи вищевикладені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що вона проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 однією родиною.

Суд не приймає як достатні докази квитанції за період з грудня 2018 року липень 2023 року (а.с. 144-147) та додаткову угоду до договору оренди робочого місця ФОП ОСОБА_1 , оскільки зазначені докази не доводять факту проживання позивача зі спадкоємцем однією родиною протягом останніх п`яти років.

Позивачем до позову долучені квитанції про сплату послуг за спожиті комунальні послуги (а.с. 50-73), проте, з них вбачається, що платником зазначено ОСОБА_3 , жодних відомостей, які би свідчили про несення тягаря спільного утримання майна, належного спадкодавцеві, між позивачем і померлою ОСОБА_3 , зазначені докази не містять, тому судом як належні і достатні докази не приймаються. Також квитанції про сплату комунальних послуг за період після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 41-49), містять дані про платника ОСОБА_3 , тому посилання позивача про спільні витрати на утримання майна не знайшли свого підтвердження у ході розгляду.

Також судом не можуть бути прийняті до уваги акти від 10 серпня 2023 року (а.с. 141) та 11 серпня 2023 року (а.с. 142) про не проживання ОСОБА_1 за адресою її реєстрації, тому що неможливо встановити, що позивач проживала фактично разом із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та КУ «Дніпровський міський територіальний центр соціального обслуговування» було укладено договір № 8/5328 про надання соціальних послуг на безкоштовній основі, згідно умов якого ОСОБА_3 надавалися безкоштовні соціальні послуги в зв`язку з індивідуальними потребами останньої як одинокій особі, позбавленій піклування. Проти даної обставини сторони не заперечували, а, отже, вона є встановленою і доказуванню не підлягає.

Крім того, при розгляді справи, судом були допитані свідки, які вказали на епізодичні перебування позивача за місцем проживання спадкодавця. Покази свідків не містять інформації про предмет доказування, оскільки жоден свідок не підтвердив факт та обставини спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , а лише надали покази про відомі їм обставини, які не стосуються спільного проживання позивача з померлою.

Тому, обставини щодо надання допомоги та піклування позивачем про ОСОБА_3 , а також її поховання коштом ОСОБА_1 , не підтверджують факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї. Будь-яких інших доказів, які б у своїй сукупності та взаємозв`язку переконливо свідчили б про те, що в спірний період часу вони підтримували сімейні стосунки, та що у зазначений період вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та мали взаємні права та обов`язки, що підтверджує обґрунтованість вимог позивача, суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у їх задоволенні позивачеві слід відмовити у повному обсязі.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, судові витрати, понесені нею у зв`язку із розглядом справи слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3 СК України, ст. 1258, 1259, 1264, 1268 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263-265, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради (, юридична адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75), третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора (, місцезнаходження за адресою: 49018, м. Дніпро, вул. Метробудівська, буд. 1) про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Судові витрати по справі, понесені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 ), віднести за її рахунок.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: