У Х В А Л А

07 березня 2024 року

м. Київ

справа № 369/3433/17

провадження № 61-1561ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сердюка В. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року перший заступник прокурора Київської області

в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

16 листопада 2017 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області поновлено першому заступнику прокурора Київської області строк для звернення до суду з позовом.

Визнано незаконним і скасовано рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 11 сесії 5 скликання від 07 червня 2007 року «Про надання дозволу на передачу в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 ».

Визнано недійсним державний акт серії ЯЖ № 802483 від 09 липня 2009 року, виданий ОСОБА_1 , на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Горенська сільська рада, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

02 квітня 2018 року постановою Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області.

27 травня 2020 року постановою Верховного Суду постанову Апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2018 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний суд зазначив, що при ухваленні рішення апеляційний суд належним чином не дослідив обґрунтованість чи необґрунтованість позову, не з`ясував, чи віднесено спірну земельну ділянку, яку виділено у власність ОСОБА_1 , до земель водного фонду, чи відносилася вказана земельна ділянка до озеленених територій загального користування та чи мала сільська рада право її відчужувати у приватну власність. Не встановив, з якого часу дізнався про порушене право.

24 лютого 2021 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року залишено без змін.

21 червня 2023 року постановою Верховного Суду постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з підстав, що апеляційний суд помилково виснував про те, що Держгеокадастр не має повноважень не звернення до суду, суд апеляційної інстанції не встановив обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення питання про існування у прокурора повноважень для звернення до суду з позовом в інтересах держави, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги у цій частині і, як наслідок, не перевірив законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

26 вересня 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року залишено без змін.

26 січня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного суду

від 26 вересня 2023 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

05 лютого 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме для звернення до суду з заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням підстав для його поновлення та наданням доказів на їх підтвердження; для сплати судового збору.

Заявнику роз`яснено, що якщо заяву про поновлення строку на касаційне оскарження не буде подано особою в зазначений судом строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, у відкритті касаційного провадження у справі буде відмовлено на підставі

пункту 4 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України

(далі - ЦПК України).

Залишаючи касаційну скаргу без руху, касаційний суд виснував, що ОСОБА_1 до касаційної скарги не додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями вирішувати питання про поновлення строку на касаційне оскарження за власною ініціативою.

26 лютого 2024 року до Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, до якого додано квитанцію про сплату судового збору та подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтовано тим, що заявник не отримував оскаржувану постанову суду, про що свідчать матеріали цивільної справи. 18 січня 2024 року у виконавчій службі він з`ясував про наявність накладеного арешту на його автомобіль, і в подальшому дізнався про існування постанови Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

До касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності

(пункт 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України).

З аналізу вказаних норм права можна зробити висновок про те, що у заявника, який отримав повне судове рішення не в день його проголошення або складення, наявний обов`язок надати суду докази, які б підтвердили дату отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Такими доказами можуть бути копії конверта, в якому апеляційним судом направлено копію оскаржуваної постанови, або розписки про отримання оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, довідки суду першої або апеляційної інстанції про те, яким чином та коли заявнику направлена та вручена копія оскаржуваного судового рішення тощо.

Посилання у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження на те, що заявник не отримував оскаржувану постанову суду, не є належним і переконливим доказом пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки, як роз`яснено в ухвалі Верховного Суду від 05 лютого 2024 року про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без руху, до відкриття касаційного провадження Верховний Суд позбавлений можливості здійснити перевірку своєчасності направлення судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку копії оскаржуваного судового рішення або доказів отримання цього рішення, відповідні докази мають бути надані заявником до суду касаційної інстанції, зокрема у вигляді довідки суду першої або апеляційної інстанції про те, яким чином та коли заявнику направлена та вручена копія оскаржуваного судового рішення разом із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження.

За таких обставин касаційний суд позбавлений можливості встановити дату отримання заявником копії оскаржуваної постанови, перевірити, чи дійсно ним судове рішення не отримано, та, відповідно, вирішити клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Касаційний суд висновує про неповажність наведених заявником підстав для поновлення строку касаційного оскарження судових рішень.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зазначив (далі - ЄСПЛ), що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ

від 07 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85,

§ 35).

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка і Шереметьєв проти України,

№ 17160/06 та № 35548/06, § 34).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21), який є обов`язковим для застосування судами, процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України(далі - КАС України) щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.

Водночас неусунення певних недоліків скарги передбачають різні правові наслідки, а саме:

- повернення судом апеляційної інстанції скарги - у разі неусунення недоліків щодо її форми та змісту, визначених у статті 296 КАС України (пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України), при цьому скаржник не позбавлений права знову подати апеляційну скаргу з дотриманням встановлених до неї законом вимог;

- відмова судом апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження - у разі неусунення недоліків, пов`язаних із недотриманням вимог щодо дотримання строку та ініціюванням перед судом питання про його поновлення, що також є передумовою для відмови в подальшому у відкритті провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення (пункти 3, 4 частини першої статті 299 КАС України).

На переконання Великої Палати Верховного Суду, до поданої з пропуском строку скарги (без клопотання про його поновлення чи з визнанням судом вказаних у ньому підстав неповажними), яка, окрім цього, має інші недоліки і такі недоліки скарги після залишення її судом без руху не усунено, зокрема, не подано відповідного клопотання із зазначенням інших причин для поновлення строку, слід застосовувати наслідки, передбачені пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України.

Такий висновок застосовний і при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження.

15 грудня 2017 року набули чинності КАС України, ЦПК України та Господарський процесуальний кодекс України, які в основному є уніфікованими.

Так, підстави повернення апеляційної скарги в КАС України та ЦПК України є аналогічними, а підстави повернення касаційної скарги такі ж, як підстави повернення апеляційної скарги.

Так само є уніфікованими і підстави відмови у відкритті апеляційного провадження у КАС України та ЦПК України.

Тому при вирішенні питання про долю касаційної скарги, яка подана з порушенням строку на касаційне оскарження та мала інші недоліки щодо форми та змісту, необхідно враховувати, що абзац 2 частини третьої статті 393 ЦПК України у контексті частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачає необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки навіть усунення певних недоліків касаційної скарги, пов`язаних з її формою та змістом, за відсутності підстав для поновлення строку подання скарги, однаково виключає можливість відкриття касаційного провадження за такою скаргою.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

За таких обставин касаційний суд зобов`язаний відмовити у відкритті касаційного провадження.

Оскільки ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення, які визнані касаційним судом неповажними, вказане свідчить про невиконання заявником вимог ухвали Верховного Суду від 05 лютого 2024 року, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 16 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2023 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

Є. В. Петров

В. В. Сердюк