Справа № 308/2241/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Авдєєвої К.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 06.03.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 11.03.2024.

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що 26 жовтня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, про що, зокрема, видано свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 від 30.01.2024 року (повторно).

Позивач зазначає, що на протязі останніх років, сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між ними. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у мене. Він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Спільних дітей у них немає. Їх шлюб наразі є лише формальність.

Позивач просить суд врахувати, що подальше спільне життя подружжя і збереження між ними шлюбу буде суперечити їх інтересам.

Окрім того, позивач зазначає, що на даний момент ведення між ними спільного господарства припинено, та за її глибоким переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Подальше спільне життя подружжя і збереження між ними шлюбу буде суперечити їх інтересам. У зв`язку з наведеними матеріалами, позивач керуючись ч.І ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України вирішила звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач стверджує при цьому, що рішення про розірвання шлюбу є остаточне та обдумане, просить суд термін для примирення не надавати.

Отже, враховуючи вищевикладене, а саме те, що наше спільне з відповідачем життя не :клалося, шляхів для примирення немає, рішення про розірвання шлюбу є остаточним та обдуманим, на підставі наведеного та керуючись ст. ст. 110, 112, ст. ст. 4, 12, 13, 28, 174, 175,177 Цивільно процесуального кодексу України, позивач просить суд: шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (що проживає: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( що проживає: АДРЕСА_1 ), зареєстрований виконавчим комітетом Камяницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 26 жовтня 1996 року, актовий запис № 06 - розірвати. Після розірвання шлюбу просить залишити за нею прізвище « ОСОБА_3 ».

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.02.2024 року, у справі відкрито провадження. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати.

Відповідач у судове засідання, не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу заперечує. Просив шлюб не розривати, любить дружину, прожили разом 28 років, багато нажили разом.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 26 жовтня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб що зареєстрований: виконавчим комітетом Камяницької сільської ради Ужгородського ралійну Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 від 30.01.2024 року (виданого повторно).

Спільних дітей у подружжя немає, майнового спору сторонами по справі не заявлено.

Під час судового розгляду справи встановлено, що за твердженням позивача фактично шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, ведення між ними спільного господарства припинено.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд констатує, що позивач категорично заперечив проти необхідності надання сторонам часу на примирення, зазначила що примирення між ними не можливе, а її рішення про розірвання шлюбу є остаточне та обдумане.

Відповідач, у письмовій заяві зазначив, що не визнає позов, однак заяву про надання часу на примирення не подавав.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що позивач не виявила бажання примиритися, позивач скористалася правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягала на розірванні шлюбу і в заяві від 06.03.2024. Натомість відповідач проти розірвання шлюбу заперечував, вказуючи, що вони 28 років прожили, та що він любить дружину, однак клопотання про надання часу на примирення не заявляв.

Поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд має застосовувати положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу.

Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд має враховувати, що надання такого строку на примирення буде суперечити ст.24 Сімейного кодексу України.

Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Встановивши, що збереження шлюбу суперечать інтересам насамперед позивача, суд дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу та наявності підстав для його розірвання, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України).

Враховуючи особливий характер сімейних відносин, категоричну позицію позивача щодо неможливості та її не бажання продовження спільного проживання однією сім`єю, покладення обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, не є законним та обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 55, 56 СК України.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи визначену законом добровільність шлюбного союзу, а тому шлюб ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , слід розірвати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволені повністю, а тому із ОСОБА_2 , на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір у сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112,160 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 200, 223, 258, 265, 280-281, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Шлюб укладений 26 жовтня 1996 року між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( що проживає: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( що проживає: АДРЕСА_1 ), що зареєстрований виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 26 жовтня 1996 року, актовий запис № 06 розірвати.

Стягнути із відповідача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( що проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( що проживає: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), сплачений нею судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 3 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош