Провадження 2/127/1546/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Остапенко І.В.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Покоєвича Артема Олексійовича, діючого в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , за участю органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом адвоката Покоєвича Артема Олексійовича, діючого в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , за участю органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, розгляд якої відбувається у порядку загального позовного провадження.

Позивач, його адвокат та представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи. Водночас, в матеріалах справи міститься заява представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про розгляд справи за її відсутності. Причини неявки позивачем та його адвокатом суду не повідомлено.

Відповідачка не заперечувала щодо проведення судового засідання у відсутність позивача, його адвоката та представника органу опіки та піклування.

Враховуючи вищезазначене, думку відповідачки, заяву представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради та повторну неявку в судове засідання позивача та його адвоката, вирішуючи питання про можливість проведення судового засідання у відсутність позивача, його адвоката та представника органу опіки та піклування за вищевказаних обставин, суд прийшов до наступного висновку.

21.03.2024 адвокатом позивача подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 23.11.2023 було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 217 ЦПК України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, судове засідання призначене на 25.12.2023 о 14 год. 00 хв. було проведено та відкладено за клопотанням адвоката позивача.

Отже, заяву про залишення позову без розгляду подано адвокатом позивача до суду 21.03.2024, тобто після початку розгляду справи по суті.

Виходячи з аналізу положень ст. 257 ЦПК України, можна дійти висновку, що позивач має право подати заяву про залишення позову без розгляду лише до початку розгляду справи по суті, а не на будь-якій стадії судового процесу.

Таким чином, за наведених вище обставин звернення до суду з клопотанням про залишення позову без розгляду на стадії розгляду справи по суті, згідно положень Цивільного процесуального кодексу України, не допускається, а тому підстави для залишення позову адвоката Покоєвича Артема Олексійовича, діючого в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею без розгляду з даних підстав відсутні.

Судом встановлено, що позивач та його адвокат, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, повторно не з`явились в судове засідання і не повідомили про причини неявки.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (ч. 1, ч. 2 і ч. 5 ст. 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України).

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Вищевказане узгоджується із правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Вищевказане узгоджується із правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, що узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц.

У рішенні від 06 вересня 2007 року у справі «Цихановський проти України» (заява № 3572/03) ЄСПЛ зазначив: «… саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.»

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

У ч. 5 ст. 223 ЦПК України законодавець встановив особливий порядок наслідок (санкцію) повторної неявки позивача. Ця норма фактично дублює норму, закріплену в п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Суд зазначає, що п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України необхідно тлумачити в системному зв`язку з іншими положеннями цієї статті та іншими нормами процесуального закону (ЦПК України), які визначають наслідки повторної неявки позивача, який не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а саме ч. 5 ст. 223 і п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

З огляду на системне тлумачення вказаних норм процесуального закону суд виходить з того, що п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у контексті ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не може застосовуватися судом щодо неявки позивача у судове засідання.

Аналіз положень ч. 5 ст. 223 і п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що наслідком повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Отже, процесуальний закон щодо наслідків повторної неявки позивача у судові засідання є зрозумілим і передбачуваним для нього залишення позову без розгляду.

Вищевказане узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 28 березня 2023 року у справі № 711/7486/19.

З матеріалів справи не вбачається подача позивачем та/або його адвокатом заяви про розгляд справи у його/їх відсутність.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Суд зазначає, що відповідний висновок про те, що особа зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі стосується особи, яка особисто звернулася до суду, чи належно повідомлена про розгляд справи за її участю.

Судом встановлено, що повторна неявка позивача та/або його адвоката в судове засідання перешкоджає розгляду справи, всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, враховуючи предмет спору.

Отже, враховуючи вищевикладене, встановивши, що позивач та його адвокат, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, 26.03.2024 і 01.04.2024 не з`явилися у ці судові засідання, не надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності і за викладених обставин законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні, суд прийшов до висновку про залишення позову без розгляду, що не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Згідно із ч. 3 ст. 257 ЦПК України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Тобто, вирішення питання про розподіл судових витрат в разі залишення позову без розгляду є правом, а не обов`язком суду.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Враховуючи залишення позову без розгляду за вищевказаних умов та положення п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору не підлягає поверненню позивачу.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, ст.ст. 141-142 ЦПК України, дає підстави для висновку, що у разі залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України. Отже, у разі залишення позову без розгляду лише відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд звертає увагу учасників справи на те, що у відповідності до ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.

На підставі вищезазначеного, керуючись п. 3 ч. 1 і п. 1 п. 2, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44, ст.ст. 133, 141, 142, ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ч. 3 ст. 257, ст.ст. 258 - 261, 353 - 355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Покоєвича Артема Олексійовича, діючого в інтересах ОСОБА_2 , про залишення позову без розгляду відмовити.

Позовну заяву адвоката Покоєвича Артема Олексійовича, діючого в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , за участю органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею залишити без розгляду.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 , залишити за ним.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Ухвала суду складена 02.04.2024.

Суддя: