Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1897/23 Головуючий у 1-й інст. Саланда О. М.
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 283/46/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 3 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Саланди О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17 червня 2013 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Малинському ВДВС Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України.

Відповідач належним чином не сплачує аліменти на утримання доньки, внаслідок чого станом на 1 липня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 125935 грн. 61 коп., що є підставою для стягнення пені.

Оскільки відповідно до положень частини першої статті 196 СК України розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 % від суми заборгованості, позивачка просила стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь 125935 грн. пені.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 3 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів станом на 1 липня 2023 року у сумі 125935 грн. 61 коп.

Стягнуто з відповідача на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що станом на 27 листопада 2014 року заборгованість зі сплати аліментів була відсутня. У подальшому він мав намір працевлаштуватися у м. Києві та деякий час не мав постійного місця роботи та сталого заробітку. У зв`язку з цим він звернувся до державного виконавця, який пояснив, що в такому разі він сплачуватиме аліменти у мінімальному розмірі, встановленому законодавством. Саме у такому розмірі він й сплачував аліменти та не допускав наявності боргу.

Також вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилася донька ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_5 . Маючи на утриманні трьох дітей, він мав право ставити питання про зменшення вдвічі розміру аліментів на утримання старшої доньки, й, очевидно, скористався б цим правом, якби знав, що аліменти необхідно було сплачувати у більшому розмірі, ніж вказав державний виконавець.

Стверджує, що не знав про наявність заборгованості за аліментами й регулярно спілкувався з державним виконавцем, повідомляв його про місце роботи та надавав копії платіжних документів на підтвердження сплати аліментів. Державний виконавець жодного разу не повідомив його про те, що він сплачує аліменти у меншому розмірі, не накладав на нього штраф й не застосовував інші обмеження, які можуть бути застосовані до боржника у разі ухилення від виконання рішення суду. Стягувач на той час також не пред`являла до нього будь-яких претензій з даного приводу. Тож у нього не було жодних підстав сумніватися у тому, що він сплачує аліменти належним чином. Лише у жовтні 2022 року, коли з його заробітної плати почали утримувати 50 % на сплату аліментів, він звернувся до державного виконавця, який повідомив про наявність заборгованості. Зазначений борг виник внаслідок того, що аліменти за минулий час розраховувалися виходячи із середньої заробітної плати працівників у даній місцевості.

Отже, про наявність боргу він дізнався у жовтні 2022 року й відсутні підстави стверджувати про наявність його вини у виникненні цієї заборгованості.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Також звертає увагу на те, що на даний час донька ОСОБА_6 є повнолітньою, відтак вважає, що ОСОБА_1 позбавлена можливості звертатися до суду із цим позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначила, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, який ні в примусовому порядку, ні добровільно не бажав виконувати рішення суду.

Будучи обізнаним про необхідність сплати аліментів у визначеному судом розмірі, відповідач не надав доказів того, що він звертався до державного виконавця із заявами щодо наявності чи відсутності заборгованості, адже матеріали справи не містять його письмових звернень, довідок державного виконавця тощо.

При цьому, дізнавшись про наявність боргу у жовтні 2022 року, ОСОБА_2 не оскаржив розрахунок такої заборгованості й не звертався до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Отже, твердження про те, що заборгованість виникла саме з вини державного виконавця, є безпідставним.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17 червня 2013 року зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 березня 2013 року й до досягнення дитиною повноліття.

20 червня 2013 року Малинським районним судом Житомирської області видано виконавчий лист №283/818/13-ц, який перебуває на примусовому виконанні у Малинському відділі державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький).

Долучений до матеріалів справи розрахунок, здійснений державним виконавцем, містить інформацію про те, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання доньки, станом на 1 липня 2023 року складає 125935 грн. 61 коп.

Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Зазначена норма діє в редакції Закону України №2037-VIII від 17 травня 2017 року, який набрав чинності з 8 липня 2017 року. Отже, обмеження загального розміру пені застосовуються до правовідносин, які виникли з 8 липня 2017 року.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц міститься висновок про те, що правило про стягнення неустойки ( пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць ( місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати ( при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним ( періодичним) платежем.

Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 надала суду розрахунок пені, загальний розмір якої становить 871443 грн. 18 коп.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вказаний розрахунок здійснений з врахуванням правової позиції Верховного Суду. Оскільки за правилами частини першої статті 196 СК України розмір пені не може перевищувати 100 % розміру заборгованості, відтак позивачка вправі ставити питання про стягнення на свою користь 125935 грн. пені за прострочення сплати аліментів.

При цьому, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Передбачена даною нормою відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати виникає лише за наявності вини цієї особи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, на платника аліментів не можна покладати передбачену ч.1 ст. 196 СК України відповідальність, якщо заборгованість виникла з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені) настає у всіх випадках, крім тих, коли існують об`єктивні причини ( несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильний перерахунок аліментів).

Матеріали справи не містять доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла внаслідок наявності будь-яких об`єктивних обставин, які б позбавляли відповідача можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному в рішенні суду.

Отже, відсутні підстави стверджувати про те, що заборгованість за аліментами виникла не з вини відповідача.

Судом вірно зазначено, що розрахунок заборгованості не спростований.

Суд відхиляє доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не вправі звертатися до суду з даним позовом, оскільки позивачка, будучи учасником спірних правовідносин, є стягувачем у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, відтак досягнення донькою ОСОБА_7 повноліття жодним чином не обмежує її право на звернення до суду з вимогою про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне при вирішенні даного спору застосувати положення частини другої статті 196 СК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Так, судом встановлено, що на утриманні відповідача також перебувають неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Звіт про здійснені відрахування та виплати ОСОБА_2 за місцем роботи містить інформацію про те, що його заробітна плата протягом періоду з жовтня 2022 року по липень 2023 року становила близько 8000 грн. щомісячно.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що розмір пені підлягає зменшенню до 50000 грн.

Враховуючи вищезазначене, рішення слід змінити, зменшивши розмір пені зі 125935 грн. 61 коп. до 50000 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 3 жовтня 2023 року змінити, зменшивши розмір пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , із 125935 грн. 61 коп. до 50000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: