Справа № 454/4405/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

представника позивача - адвоката Бордюка М.Й.

та представника відповідача - адвоката Спічака М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду завдану злочином в розмірі 19 968,67грн. та моральну шкоду в розмірі 130 000грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує наступним.

01.07.2020р. біля 22.35год. в АДРЕСА_1 під час конфлікту з ним, який виник на грунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання відповідач ОСОБА_2 умисно наніс позивачу удари правою рукою в область щелепи, після чого він впав на землю, а ОСОБА_2 продовжуючи свій протиправний умисел, наніс удар правою ногою в ліву ногу позивача, чим спричинив закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, підшкірну гематому, садно на повіку лівого ока, а також травматичні переломи коронки 1-го зуба на верхній щелепі справ та 1, 2, 3 зубів на верхній щелепі зліва та садно в ділянці лівого колінного суглобу. За ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 14.03.2023р. ОСОБА_2 визнано винним за ч.2 ст.125 та ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі із звільненням від відбування покарання зі встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців. Цивільний позов був задоволено частково.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18.07.2023р. вирок Сокальського районного суду скасовано та кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

У зв`язку з тим, що вирок Сокальського суду був скасований і відповідно скасовано рішення в частині цивільного позову, тому він змушений звертатись з даним позовом.

Зазначає, що через недобросовісну поведінку відповідача, який часто зривав розгляд справи, у такий спосіб затягуючи розгляд справи.

Даним кримінальним порушенням йому заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 19 968,67грн., яку він поніс у зв`язку з лікуванням.

Також, йому було заподіяно моральної шкоди, яка полягає у тому, що він зазнав болю внаслідок побиття в громадському місці, особливо болю, який він відчув та відчуває внаслідок пошкодження зубів, через, що не міг тривалий час їсти, порушення звичайного укладу життя. Він був змушений займатися відновленням здоров`я на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, а не займатися роботою. Був істотно порушений його нормальний спосіб життя.

В громадському місці було принижено честь, гідність та ділову репутацію позивача серед мешканців міста та співробітників, через що він відчував ніяковість серед колег, підлеглих і керівництвом по роботі.

За таку ситуацію він був змушений переносити душевні страждання і переживання перед членами сім`ї.

Заподіяну йому моральну шкоду оцінює в 130 000грн.

Крім цього вказує, що ним понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10 000грн., як він поніс при розгляді позову за цим же предметом спору у кримінальному провадженні в суді першої та апеляційної інстанції.

06.11.2023р. представник відповідача - адвокат Спічак М.Л. надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

Свої заперечення мотивує наступним.

Під час розгляду кримінальної справи Сокальським ра йонним судом Львівської області не взято до уваги показання ОСОБА_3 , який не визнає вини в інкримінованих йому порушеннях. Дані показання підтверджені в судовому засіданні показами свідків, які показали, що жодних умисних ударів по обличчю та тулубу ОСОБА_3 позивачу не наносив, а останній міг травмуватися до кузова автомобіля при падінні.

Також, експерт в судовому засіданні повідомив, що для того, щоб дати висновок, чи міг потерпілий вдаритися об багажник чи інші елементи кузова автомобіля необхідно було провести слідчий експеримент, який не проведено по даний час.

Факт непричетності відповідача до спричинення позивачу матеріальної чи моральної шкоди підтверджується показами свідків.

14.11.2023р. позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що із запереченнями відповідача жодним чином погодитись не можна.

Ухвалою апеляційного суду взагалі не йдеться про якусь невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону, а йдеться про скасування вказаного вироку на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України за клопотанням ОСОБА_2 про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, тобто з нереабілітуючих обставин.

Викладене у відзиві жодним чином не спростовують підставності його позовних вимог.

Позивач та його представник - адвокат Бордюк М.Й. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просив задовольнити. В обгрунтування позовних вимог навели обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - адвокат Спічак М.Л. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування заперечення навів обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що позивач є її батьком. 01.07.2020р. біля 22.00год. батько був побитий ОСОБА_2 Батько мав тілесні ушкодження обличчя та по тілу. Він перебував на стаціонарному лікуванні в Червоноградській лікарні. Всі кошти на лікування і стоматолога позивач витрачав свої власні кошти. Вказана подія дуже негативно на нього вплинула. Він з цього приводу страждав, переживав. В нього був високий тиск, головні болі. ОСОБА_2 був знайомий з позивачем ще до 01.07.2020р. Відповідач приходив до них додому та вів себе зухвало та хамовито, однак вибачення не попросив. На місці події її не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що позивач є її чоловіком. ОСОБА_2 побив її чоловіка, який з тілесними ушкодженнями перебував на лікуванні. Також в нього було пошкоджено чотири зуба, тому отримував стоматологічні послуги. Він переживав через отримані травми. Йому було незручно перед людьми. Було порушено звичний уклад його життя. На місці події вона не була.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він є швагром позивача. 01.07.2020р. ввечері позивач подзвонив йому та повідомив, що його побив ОСОБА_2 . На місці події він не був. Через тиждень він бачив ОСОБА_2 , який попросив його, щоб він вмовив ОСОБА_1 , щоб останній забрав заяву з поліції. Позивач був побитий, не було зубів, внаслідок чого лікувався. Дана ситуація на позивача негативно вплинула, він отримав стрес.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що працює на тій самій шахті, що і позивач. 02.07.2020р. позивач прийшов на роботу з тілесними ушкодженнями (побита голова, струс головного мозку, вибиті зуби) та повідомив про те, що був побитий ОСОБА_2 . Він страждав ф фізично і морально. Приблизно до місяця часу був на лікарняному. Він працював начальником відділу. Йому перед колективом було незручно з приводу побиття. На її думку йому морально було тяжко. На місці події вона не була і самого побиття вона не бачила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона є дочкою відповідача. Біля 22.00год. вони з відповідачем ішли по АДРЕСА_1 та біля них з батьком і молодшою сестрою дуже швидко проїхав автомобіль. Вказана ділянка дороги була з ямами і вибоїнами. Вона пішли далі та побачили, що даний автомобіль зупинився та був відчинений багажник. Батько підійшов до цього чоловіка і вони почали між собою спілкуватися. Даний чоловік почав хамити батькові та штовхати його. Потім між ними почалася штовханина. Батько відійшов трохи в сторону і чоловік замахнувся рукою і під час цього впав і вдарився об свій автомобіль. Він падав кілька разів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що 01.07.2020р. ввечері вона поливала газон біля свого будинку. В цей час по дорозі, яка була в незадовільному стані, промчався на високій швидкості автомобіль "Мерседес" білого кольору та повернув біля школи. Їй стало цікаво і вона стояла і спостерігала за ситуацією. Таке враження, що водій був в стані алкогольного сп`яніння. До нього підійшов відповідач та між ними почалася шарпанина. ОСОБА_10 не спричиняв ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Позивач кілька раз падав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що 01.07.2020р. ввечері вони з відповідачем та його дітьми ішли по АДРЕСА_1 і біля них на високій швидкості проїхав автомобіль. Він ледь забрав дитину і вони всі відскочили. За поворотом автомобіль зупинився. Коли вони підійшли то побачили, що у автомобіля був відкритий багажник та водій мав щось в руці. Відповідач підійшов до водія і між ними виникла суперечка, вони між собою шарпалися. Потім водій впав раз чи два. Після чого, вони з дітьми пішли далі. ОСОБА_10 не наносив позивачу тілесних ушкоджень. Його допитували під час розгляду кримінального провадження.

Заслухавши учасників та дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що вироком Сокальського районного суду Львівської області від 14.03.2023р. ОСОБА_2 визнано винуватим за ч.2 ст.125 та ч.1 ст.296 КК України та остаточно призначено покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України 2 роки обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_2 від призначеного покарання та встановлено іспитовий строк 1 рік 6 місяців.

Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 19 968 грн. 67 коп., відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. та 10 000 грн. судових витрат на правову допомогу.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18.07.2023 року ОСОБА_2 на підставі ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 та ч.1 ст.296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_12 за ч.2 ст.125 та ч.1 ст.296 КК України закрити, цивільний позов залишено без розгляду.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (частина перша статті 1177 ЦК України).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

У цій справі установлено, що відповідача ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 та ч.1 ст.296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито на підставі ст. 49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючими обставинами.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду від 17.08. 2022 у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З досліджених медичних виписок та довідок встановлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, зокрема, з 03.07.2020р. по 16.07.2020р. на стаціонарному лікуванні в Червоноградській міській лікарні з діагнозом закрита черепно мозкова травма, струс головного мозку, підшкірна гематома, садна лівої повіки, садна лівого колінного суглобу, забій лівої сідниці, забій лівого ока.

Також, згідно консультаційного заключення наданого ФОП " ОСОБА_13 " встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 при огляді наявні ознаки травматичного ушкодження коронкових частин 11, 21, 22, 23 зубів. Було проведено переліковування 11, 21, 22, 23 зубів з видалення уламку інструменту з 22 зуба, армування та відновлення цілісності тканин зубів.

Разом з цим, щодо тверджень представника відповідача про те, що відповідач ОСОБА_2 не завдавав позивачу ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, а останній впав та вдарився об багажник свого автомобіля слід зазначити наступне.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як зазначалось вище, ухвалою апеляційного суду за клопотанням ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності закрито кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, тобто з нереабілітуючих обставин. Колегією суддів апеляційного суду роз`яснено ОСОБА_2 , що застосування положень ст.49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення його від кримінальної відповідальності, на що останній підтвердив своє розуміння норм закону

Отже, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18.07.2023р. встановлено факт вчинення ОСОБА_2 кримінально-караного діяння (спричинення позивачу тілесних ушкоджень).

Враховуючи вищевикладені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду, встановивши причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та настанням шкідливих наслідків для позивача, останнім доведено, що внаслідок заподіяних відповідачем ОСОБА_2 тілесних ушкоджень та пошкодження зубів він перебував на лікуванні та для придбання медикаментів для лікування ним в загальному витрачено 19 968,67грн., що стверджується представленими позивачем чеками.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому суд зазначає, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Також, з при визначені розміру моральної шкоди суд враховує і поведінку потерпілого ОСОБА_1 .

Згідно показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 встановлено, що відповідач з своїми неповнолітніми дітьми ішли по АДРЕСА_1 , дана ділянка дороги була з ямами і вибоїнами. В цей час повз них на високій швидкості промчався автомобіль, за кермом якого перебував позивач, ОСОБА_1 , змусивши відповідача вжити заходів щодо забезпечення особистої безпеки та безпеки дітей, цим самим створивши аварійну обстановку.

Дана обстановка та поведінка позивача й передували виникненню конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Врахувавши, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральні страждання, а також глибину та тривалість душевних та фізичних страждань, яких зазнав позивач внаслідок ушкодження здоров`я та поведінку самого позивача, вимоги розумності і справедливості суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Разом з цим, що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу надану адвокатом Бордюком М.Й. під час розгляду цивільного позову у кримінальній справі №454/3727/20 у Сокальському районному суді Львівської області в розмірі 13000грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Відповідно до статей 141, 142 ЦПК України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані. Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні суду або ухвалою. Особи, які беруть участь у справі, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Під час постановлення ухвали чи ухвалення рішення суд, у тому числі, вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому згідно з частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати, пов`язані із розглядом справи, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Витрати, понесені позивачем в кримінальній справі 454/3727/20, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді відповідної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу надану адвокатом Бордюком М.Й. під час розгляду кримінальної справи №454/3727/20 у Сокальському районному суді Львівської області та Львівському апеляційному суді в розмірі 13 000грн. слід відмовити.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, яку очікує понести позивач ОСОБА_1 у даній цивільній справі в розмірі 20000грн. слід зазначити наступне.

На підтвердження надання правової допомоги адвокатом Бордюком М.Й. позивачем до матеріалів справи долучено: ордер, договір про надання професійної правничої допомоги від 16.02.2021р. та дві платіжні інструкції на суму 5000грн.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №915/237/18 від 01 серпня 2019 року).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, не є співмірним.

Таким чином, беручи до уваги час, який адвокат Бордюк М.Й. витратив на підготовку матеріалів та пояснень; тривалість розгляду і складність справи та долучені платіжні інструкції суд приходить до висновку про задоволення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч)грн.

Також, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 200 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19 968 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 67коп. матеріальної шкоди завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60коп. судового збору.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 квітня 2024 року.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий: М. Я. Адамович