Справа № 352/773/24
Провадження № 2/352/322/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Олійника М. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Кукули О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В :

22 лютого 2024 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, в якому просить суд стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 6 693 грн., понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн., а також понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на те, що 16 червня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/8209822. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «КІА» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

Вказує, що 06 грудня 2020 року близько 08 год. 18 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Залізнична, 4, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «KIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Volkswagen» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортному засобу «Volkswagen» НОМЕР_2 було завдано механічних пошкоджень, а його власнику матеріальної шкоди.

Відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2020 року по справі №344/17231/20, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 », звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АР/8209822 від 16 червня 2020 року. На підставі страхового акту №233/037/010842/21/1 ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 6 693 грн., що підтверджується платіжним дорученням №15865 від 30 червня 2021 року.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав: 6 693 грн.

З огляду на те, що відповідач керував транспортним засобом, в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АР/8209822.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак в подальшому ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. Таким чином заборгованість складає 6 693 грн.

03 березня 2023 року між ПрАТ «УПСК» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АР/8209822 від 16 червня 2020 року. У зв`язку з вищевикладеним, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та просив суд справу слухати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, оскільки надані позивачем докази мають недоліки. При ухваленні рішення просив враховувати, що він є інвалідом ІІІ групи та має невелику пенсію.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 червня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/8209822. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «КІА», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

06 грудня 2020 року близько 08 год. 18 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Залізнична, 4, мала місце ДТП за участю автомобіля «KIA», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортному засобу «Volkswagen» НОМЕР_2 було завдано механічних пошкоджень, а його власнику матеріальної шкоди.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2020 року по справі № 344/17231/20 відповідача було визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 14). Постановою від 28 грудня 2020 року по справі № 344/17234/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 було закрито за малозначністю та оголошене усне зауваження.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

ПрАТ «УПСК» визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що складений страховий акт № №233/037/010842/21/1, відповідно до якого розмір страхового відшкодування власнику автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , дорівнює 6 693 грн.

Факт сплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням №15865 від 30 червня 2021 року (а.с. 22).

З вимоги про відшкодування збитків в порядку регресу за вих. № РУ/10842/21/Р від 15 жовтня 2021 року вбачається, що ПрАТ «УПСК» звертався до відповідача ОСОБА_2 із пропозицією у добровільному порядку здійснити перерахування суми сплаченого страхового відшкодування розмірі 6 693 грн. на рахунок ПрАТ «УПСК», однак вимоги страховика не були виконані (а.с.23).

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до підпункту "в" 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Відтак, відповідачем було порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АР/8209822 та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо керування транспортним засобом, особою яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду та самовільно залишила місце пригоди.

З огляду на вищезазначене, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу в розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АР/8209822.

03.03.2023 між ПрАТ «УПСК» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ «УПСК» відступив, а ФОП ОСОБА_1 отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АР/8209822 (а.с.8-13).

Відповідно до п.1 ч.1ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги, а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вказане, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність правових підстав для стягнення з відповідача в порядку регресу сплаченої ПрАТ «УПСК» суми страхового відшкодування в розмірі 6 693 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Крім того, згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи позивачу ФОП ОСОБА_1 надавалась правнича допомога адвокатом Самойленком Петром Миколайовичем.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Самойленком П.М. подано до суду: копію договору від 01 листопада 2022 року про надання правової допомоги №01/11/22, укладений між адвокатом Самойленком П.М. та ФОП ОСОБА_1 ; копію додаткової угоди № 42; копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01 листопада 2022 року на суму 2000 грн; платіжну інструкцію від 01 листопада 2022 року на загальну суму 3000 грн.

Згідно ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, суд вважає слушними заперечення представника відповідача.

Зважаючи на те, що розмір стягнення з позивача завданих збитків в порядку регресу становить 6693 грн, матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є нескладною, визнана судом малозначною, враховуючи усталену практику по вказаних спорах, суд вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється співмірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму реально наданих послуг, складності справи, а відтак суд дійшов висновку, що достатнім розміром відшкодування на оплату правничої допомоги є сума 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 82, 137, 141,265-265, 280-285 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 6 693 (шість тисяч шістсот дев`яносто три) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Максим ОЛІЙНИК