Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5859/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., за участі позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Бора Ю.В., представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Киретів В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Виноградівський відділ ДРАЦС у Берегівському районі Закарпатської області, ОСОБА_2 , про визнання шлюбу недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду із позовом до ОСОБА_4 , про визнання шлюбу недійсним та скасування актового запису про шлюб, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виноградівський відділ ДРАЦС у Берегівському районі Закарпатської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , який 17.03.1995 року було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав до держави Ізраїлю, однак повернувся через рік та звернувся з проханням до неї ще раз формально укласти шлюб, оскільки це є необхідним для набуття ним права постійного проживання в Ізраїлі та подальшого оформлення громадянства цієї країни. Як метод впливу висловив позицію, що можливе набуття ним іноземного громадянства буде в майбутньому корисне для їх спільних дітей. При цьому ОСОБА_3 пообіцяв за кілька років самостійно організувати процедуру розірвання шлюбу. З вказаних підстав 26.09.1996 року шлюб між колишнім подружжям було укладено повторно.

Однак після отримання свідоцтва про шлюб відповідач одразу виїхав за межі України, встановити з ним контакт у будь-якій формі не було можливим. Таким чином, з моменту укладення повторного шлюбу подружжя спільно не проживало, спільним побутом пов`язане не було, взаємних фінансових, родинних та майнових інтересів не мало.

Позивач стверджує, що шлюб між нею та відповідачем зареєстрований фіктивно на прохання колишнього чоловіка. Шлюб укладався без наміру створення сім`ї, а від так позивач просить визнати цей шлюб недійсним.

Ухвалою від 04.10.2023 року до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , пояснила, що за час перебування у шлюбі з відповідачем, останній скористався можливістю оформити собі громадянство Ізраїлю, і після такого оформлення покинув сім`ю та виїхав до держави Ізраїль, де проживав до 1995 року. В 1995 році, відповідач приїхав і вони розлучилися, після чого припинили будь-яке спілкування. В подальшому в 1996 році, відповідач знову повернувся в Україну, та з метою недопущення порушення правил перебування іноземців в Україні, звернувся до позивачки з проханням укласти фіктивний шлюб, який зможе забезпечити йому можливість безперешкодного перебування в Україні. Вона погодилася, після чого вони зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу, вони шлюбні стосунки не підтримували, до самої смерті проживала з ОСОБА_5 з яким і виховала дітей від шлюбу з ОСОБА_3 зазначила, що вперше з відповідачем перебувала в офіційному шлюбі, мала штамп в паспорті. Однак це не завадило відповідачу покинути її з дітьмиі виїхати в Ізраїль. Тому вважала, що штамп в паспорті є виключно формальністю. Покійний ОСОБА_5 , фактично виховав її дітей, і саме його після розлучення з відповідачем, вважала своїм чоловіком.

В судовому засіданні ОСОБА_3 , підтвердив обставини на які посилається позивачка, яка на підставу визнання шлюбу недійсним. Не заперечив проти задоволення позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , в судовому засіданні пояснив, що покійний ОСОБА_5 , являвся його дядьком, дітей не мав, одруженим не був. З позивачкою знайомий, оскільки позивач та відповідач є знайомими його покійного дядька ОСОБА_5 . Визнання шлюбу недійсним, необхідне позивачці для оформлення спадщини за покійним ОСОБА_5 , позаяк остання має на меті встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з його дядьком, після смерті якого залишилось спадкове майно, а тому заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Киретів В.В., в судовому засіданні пояснив, що законодавством встановлено виключний перелік обставин, які дають підставу для визнання шлюбу недійсним. Серед обставин на які посилається позивач в своїй позовній заяві, такі виключні підстави відсутні. А від так, вважав, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Свідок ОСОБА_6 , у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою покійного ОСОБА_5 , який до дня своєї смерті, проживав в м.Виноградів по вул.Тюльпанів разом з позивачкою близько двадцяти років. Мали спільний побут, зранку разом йшли на роботу та поверталися. Після смерті ОСОБА_5 , позивачка продовжує проживати по сусідству.

Свідок ОСОБА_7 , у судовому засіданні пояснила, що проживає в будинку по сусідству з будинком покійного ОСОБА_5 Будинок купила близько тридцяти років тому, а ОСОБА_8 та позивачка вже проживали в будинку по сусідству. Також, надала аналогічні пояснення, поясненням свідка ОСОБА_6 . Зазначила, що відповідача впізнає, однак не знала, що такий є чоловіком позивачки.

Свідок ОСОБА_9 , у судовому засіданні пояснила, що з сім`єю покійного ОСОБА_5 , та позивачки дружить близько тридцяти років. Знає, що позивач та покійний ОСОБА_5 , поживали в цивільному шлюбі, мали спільний побут, разом їздили відпочивати. Часто бувала в гостях у ОСОБА_5 та позивачки, а тому знала, що відповідач є першим чоловіком ОСОБА_1 .

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виноградівського відділу ДРАЦС у Берегівському районі Закарпатської області, в судове засідання не з`явився. Його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про задоволення позову.

Так в судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано 21.08.1982 року за актовим записом № 153, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №8 від 12.03.2024 року (а.с. 104-104 зв.).

З свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 від 12.03.2024 року вбачається, що шлюб між сторонами розірвано 21.03.1995 року (а.с.105).

Дані обставини визнається сторонами та додатковому доказуванню не підлягають.

Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проте не завжди жінка та чоловік укладають шлюб із наміром створити сім`ю та набути права та обов`язки подружжя, шлюби укладаються також і з інших мотивів, зокрема, корисливих: для покращення свого матеріального становища, отримання в подальшому спадщини, отримання права на виїзд за кордон як члену сім`ї тощо.

Відповідно до статті 40 СК України шлюб, який укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, є фіктивним. Такий шлюб визнається недійсним за рішенням суду.

Згідно зі статтею 45 СК України шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними доказами свої доводи про відсутність у однієї особи, що реєструє шлюб у ситуації існування мети створення сім ї в іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх згодою та обізнаністю, наміру створити сім`ю.

Відповідно до законодавства підставами для визнання шлюбу недійсним (фіктивний) у зв`язку з відсутністю наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя є: наявність корисливої мети (реєстрація шлюбу задля чогось), наявність майнової вигоди, окреме проживання, відсутність спільно набутого майна, відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки, невиказування подружніх стосунків перед третіми особами, небажання народжувати спільних дітей, підтримання статевих стосунків із третіми особами, демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу.

Відповідно до судової практики самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових благ, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності (постанови Верховного Суду у справах № 750/6471/15-ц, № 591/1860/16-ц).

У постанові Касаційного цивільного суду ВС від 17.04.2019 р. у справі № 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

У справі № 285/720/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що окреме проживання подружжя та не проведення святкової церемонії укладання шлюбу, а також наявність будь-яких фінансових зобов`язань сторін самі по собі не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним). А припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникають між подружжям, є підставою для розірвання шлюбу, а не для визнання його недійсним.

Поряд з цим, коли встановлені судом обставини свідчать про відсутність реального наміру осіб створити сім`ю, набути права та обов`язки подружжя, укладений особами шлюб буде визнано недійсним.

Важливим є також положення ч. 3 ст. 40 СК України стосовно того, що шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

З цього приводу Верховний Суд зазначив, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо (постанова від 17.04.2019 р. у справі № 752/2337/16-ц).

Під час розгляду справ відповідної категорії судами повинна надаватись правова оцінка діям сторін у нематеріальному вираженні, як-то бажання вести спільне господарство, проживати однією сім`єю, дбати про моральний стан сім`ї, її добробут тощо. При вирішенні питання про фіктивність шлюбу суд повинен, зокрема, визначити: відносини подружжя до шлюбу, їх тривалість; факт спільного проживання; піклування батька про дітей та дружину; спільний відпочинок; особисті стосунки; відвідування близьких і родичів; причини роздільного проживання, якщо таке мало місце; факт ведення спільного господарства у шлюбі; набуття спільного майна; інші обставини, які свідчили б про наявність чи відсутність наміру створити сім`ю.

Згідно зі ст. ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При оцінці доказів суд враховує положення ст.ст.79,80 ЦПК України, відповідно до яких достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Згідно з ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами свої посилання про відсутність у осіб (особи), які уклали шлюб, наміру створити сім`ю.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 26.09.1996 року повторно зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу від 26.09.1996 р. зроблено відповідний актовий запис № 119. (а. с. 106).

В судовому засіданні встановлено, що підставою для укладення шлюбу між позивачкою та ОСОБА_3 , слугувало прохання відповідача укласти шлюб з метою недопущення порушення правил перебування іноземців в Україні. Дана обставина визнається відповідачем.

Окрім визнання відповідачем зазначеної обставини, такі доводи узгоджуться та підтверджуються матеріалами справи, з яких вбачається, що відповідачем набуто громадянство Держави Ізраїль, про що свідчить копія посвідченя особи ОСОБА_3 , видане Державою Ізраїль.

Показами свідків в судовому засіданні встановлено, що сторони з моменту реєстрації шлюб, разом не проживали, спільне господарство не вели, бажання проживати разом не мали.

У суду немає підстав не довіряти показанням свідків, оскільки показання цих свідків підтверджуються письмовими доказами.

З аналізу пояснень свідків та наданих суду доказів свідчить, що позивач ОСОБА_1 , близько тридцяти років проживала в м.Виноградів з ОСОБА_5 , який помер у 2023 році.

Дані обставини були відомі відповідачу ОСОБА_3 , та не заперечуються як ним, так позивачкою по справі.

Зі змісту показань свідків суд прийшов до висновку про те, що після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 один до одного не переїздили, проживали за різними адресами, сімейні стосунки між ними не виникли.

Судом не встановлено факту спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав тат обв`язків позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 .

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Суду не надано доказів на підтвердження факту ведення ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 спільного господарства. Не встановлено факту спільно набутого ними майна. Відсутні факти спільного відпочинку, відвідування родичів, знайомих.

Відповідно до ст.42 Сімейного кодексу України право на звернення до суду позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Згідно ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 1 ст.14 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

У відповідності до ч.1 ст.21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до ст.36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Згідно ст.37 Сімейного кодексу України шлюб є правозгідним, крім випадків, встановлених частинами першою - третьою статті 39 цього Кодексу, а також якщо він не визнаний недійсним за рішенням суду.

Стаття 38 Сімейного кодексу України регламентує, що підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених ст.ст.22,24-26 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.40 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Як роз`яснено в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» згідно з Сімейним кодексом шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС; позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст.39 Сімейного кодексу України), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою, особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб. При розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 Сімейного кодексу України).

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень Сімейного кодексу України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

З матеріалів справи вбачається, що з моменту реєстрації шлюбу та до моменту звернення позивача до суду з позовом минув значний проміжок часу.

Разом з тим, згідно доводів позовної заяви, визнаних відповідачем, вбачається, що після повторної реєстрації шлюбу взаємовідносини сторін були відсутні, разом не проживали, спільного господарства не вели. Протягом вказаного часу, фактичних шлюбних відносин не підтримували, жили окремим життям, спільного господарства не вели, один одного не утримували та спільного майна не набували.

Вказане у сукупності дає підстави стверджувати про фіктивність такого шлюбу.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

З урахуванням викладеного суд вважає, що докази на підтвердження доводів в обгурунутвання позову, дають підстави суду вважати їх достовірними з огляду як на визнання певних обставин, що підверджуються цими доказами, сторонами, так і з огляду отримання доказів безпосередньо судом.

Ці докази у їх сукупності дають підстави для висновку, що 26.09.1996 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, не маючи наміру створити сім`ю, набути права та обов`язки подружжя. У суду є підстави вважати встановленими такі підстави фіктивності шлюбу як наявність у сторін корисливої мети (реєстрація шлюбу задля чогось), що може свідчити про відсутність серйозності намірів, окреме проживання, відсутність спільно набутого майна, відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки; невиказування подружніх стосунків перед третіми особами, підтримання статевих стосунків із третіми особами, демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу.

Керуючись ст. ст. 3, 21, 27, 42, 44, 45 СК України, ст. ст. 1218, 1220, 1265, 1269 ЦК України, ст. ст. 2-5, 10-13, 18, 232, 76, 81, 89 133, 141, 258, 259, 264, 268, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати недійсним шлюб, укладений 26 вересня 1996 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Виноградівської райдержадміністрації Закарпатської області, актовий запис № 119.

Скасувати складений Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Виноградівської райдержадміністрації Закарпатської області актовий запис № 119 від 26 вересня 1996 року за фактом укладення шлюбу 26 вересня 1996 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частину рішення проголошено 22.03.2024 року. Повний текст рішення виготовлено 01.04.2024 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо