Справа № 463/224/23 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/2629/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м.Львів

Справа № 463/224/23

Провадження № 22-ц/811/2609/23

Провадження № 22-ц/811/2628/23

Провадження № 22-ц/811/2629/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційні скаргипредставника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 9 серпня 2023 року; додаткове рішення та ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 4 вересня 2023 року, прийняті у м. Львові у складі судді Донченка Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шоробури - Гіркої Н.С., про визнання договору недійсним,-

встановив:

13 січня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору про поділ спільного майна подружжя від 1 лютого 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 308. В обґрунтування позову посилається на те, що шлюб між ним ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 розірвано рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2022 року. Вказує, що вони (сторони) є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що 22 квітня 2022 року укладено договір між ними (сторонами) щодо здійснення батьківських прав, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Hop Н.М., зареєстровано в реєстрі за №237. Відповідно до розділу 4 цього договору батько та мати зобов`язуються брати участь у вихованні дитини. Стверджує, що 1 лютого 2022 року між ними (сторонами) укладений договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 308. Відповідно до пункту 2.1. цього договору, відступивши від засад рівності часток, подружжя дійшли згоди, що при поділі майна, набутого під час шлюбу, за цим договором: в особисту приватну власність ОСОБА_4 переходить: квартира АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, площею 0,0422 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :02:002:0029; транспортний засіб марки FORD, модель FIESTA 2010 року випуску, колір білий, номер шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; в його ( ОСОБА_3 ) особисту приватну власність переходить: транспортний засіб марки HONDA, модель ACCORD 2017 року випуску, колір сірий, номер шасі № НОМЕР_3 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ; в спільній сумісній власності сторін залишаються: садовий будинок АДРЕСА_4 , земельна ділянка площею 0,04 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Львівський район, Солонківська сільська рада, кадастровий номер :04:000:2332, земельна ділянка площею 0,02 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Львівський район, Солонківська сільська рада, кадастровий номер :04:000:2318. Вказує, що 1 лютого 2022 року укладено договір дарування земельної ділянки, сторонами якого є він ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 309. Відповідно до пункту 1 цього договору він ( ОСОБА_3 ) безоплатно передав у власність ОСОБА_4 вказану земельну ділянку. Вважає договір про поділ спільного майна подружжя від 1 лютого 2022 року недійсним, оскільки до укладення цього договору його спонукав протиправний вплив та тиск, а не власні мотиви. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 9 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

11 серпня 2023 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив стягнути з ОСОБА_3 на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23 000 грн. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву надав попередній розрахунок судових витрат, у якому вказав, що відповідач вже понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. та очікує понести ще судові витрати на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді. Долучив до заяви про ухвалення додаткового рішення: договір про надання правової допомоги від 22 лютого 2023 між ОСОБА_4 та адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Сінтем», ордер на надання правничої (правової) допомоги Серії ВС №1188632, акт наданих послуг від 9 серпня 2023 року на загальну суму 23 000 грн.; детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) у розмірі 23 000 грн.; квитанції на вказану суму.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Львова частково задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 500 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 9 лютого 2023 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельну ділянку площею 0,0422 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :02:002:0029; транспортний засіб марки FORD, модель FIESTA 2010 року випуску, колір білий, номер шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_5 ; садовий будинок № НОМЕР_6 , що знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський район, Солонківська сільська рада, садово-городній кооператив «Верховина»; земельну ділянку площею 0,04 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Львівський район, Солонківська сільська рада, кадастровий номер :04:000:2332; земельну ділянку площею 0,02 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Львівський район, Солонківська сільська рада, кадастровий номер :04:000:2318.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подав заяву про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 9 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 , однак не вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 9 лютого 2023 року. Просив суд скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 9 лютого 2023 про забезпечення позову у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 4 вересня 2023 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 9 лютого 2023 року.

Рішення від 9 серпня 2023 року, додаткове рішення та ухвалу суду від 4 вересня 2023 року оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 . Вважає зазначені рішення незаконними та необґрунтованими, такими, що винесені з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції від 9 серпня 2023 року та постановити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що передбачений пунктом 2.1. договору склад спільного сумісного майна подружжя є таким, що не відповідає дійсності. Зазначає, що усі роботи, які пов`язані із будівництвом будинку АДРЕСА_2 , здійснювалися за особисті кошти ОСОБА_3 , які поверталися йому відповідно до укладеного договору позики від 2 березня 2012 року. Стверджує, що такий будинок не входить до майна, яке набуте подружжям спільно за час шлюбу, і не повинно бути предметом оспорюваного договору, оскільки належить позивачу на праві особистої приватної власності. За результатами укладеного договору значна частина майна перейшла в особисту власність відповідача. Майно, що нібито залишилось у спільній сумісній власності, по факту повноцінно використовується тільки відповідачем. Зазначає, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні спільним сумісним майном, влаштовує конфлікти та сварки. У зв`язку із цим на адресу відповідача направлялася вимога про надання можливості доступу до майна, що перебуває у спільній сумісній власності, яка була залишена без відповіді. Будь-яких передумов для поділу майна на користь відповідача не було, а тим більше для обдаровування відповідача особистим майном позивача. Вказує, що при укладенні оспорюваного договору позивач припустився помилки щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін, оскільки йому було невідомо, що в разі поділу спільного майна він втрачає право власності на значну частину свого майна. Беручи до уваги те, що будинок АДРЕСА_2 , збудований за кошти позивача, такий не повинен бути предметом оспорюваного договору, оскільки належить позивачу на праві особистої приватної власності. Вважає, що сприяти у з`ясуванню того, яке конкретно майно є предметом договору та не допустити можливості поділу майна, яке не може перебувати у спільній сумісній власності, повинен нотаріус. Проте, замість того, щоб з`ясувати та уточнити у позивача чи не належить якесь майно до його особистої власності, нотаріус навпаки переконувала його, що абсолютно усе майно, набуте за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Для встановлення умов оспорюваних договорів, нотаріус не спілкувалася з позивачем. Текст оспорюваних договорів був сформований нотаріусом виключно за узгодженням із відповідачем. Позивачу лише пред`явили екземпляр договору для підписання. Правочин, вчинений під впливом помилки, належить до групи правочинів, укладених із «дефектами волі», тобто за умов, що перешкоджають вільному формуванні волі сторони, яка вчинила правочин, а отже тягнуть невідповідність волі і волевиявлення. Вказує, що волевиявлення позивача як перед поділом майна так і під час нього не було вільним, не відповідало його волі, він постійно перебував під тиском відповідача та її родичів. До укладення договору його спонукав протиправний вплив та тиск відповідача та її родичів, а не власні мотиви. Як наслідок цього позивач підписав договір про розподіл спільного майна подружжя на вкрай невигідних для себе умовах, залишившись лише із транспортним засобом, передавши у власність відповідача квартиру, житловий будинок, земельну ділянку, транспортний засіб.

Також просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3 000 грн. Вказує, що витрати на правничу допомогу повинні бути співмірними, зокрема, з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом виконаних робіт. Оцінюючи співмірність розміру здійснених стороною витрат із часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, необхідно враховувати витрачений адвокатом час на виконання конкретного виду робіт. Крім того, розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, зокрема, витрат на професійну правову допомогу, повинен бути пропорційним до предмета спору; слід враховувати особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій. Витрати на підготовку та написання заяв про виклик свідка, про ухвалення додаткового рішення, клопотання про витребування доказів, підготовку інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і виконання яких не вимагається, не є обов`язковим для відшкодування у кожному без винятку випадку. Вказано про послугу, яка полягає в участі адвоката АО «ЮФ «Сінтем» у майбутньому судовому засіданні за заявою про ухвалення судом додатково рішення щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу. Проте у додатковому рішенні зазначено, що сторони в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду повідомлялися належним чином. Відтак, зазначена послуга не була надана відповідачу. Написання заяви про ухвалення судом додаткового рішення не є складним для адвоката, який за своїм статусом має достатню правову кваліфікацію, сама заява є невеликою за своїм текстом, є шаблонним документом, підготовка якого не потребує значного часу, значних зусиль, особливих навиків та знань і не може вважатися складною юридичною роботою. Вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу є суттєво завищеною, не відповідає ринковим цінам за аналогічні послуги та не відповідає критерію розумності та співмірності зі складністю і тривалістю справи.

Також представник позивача просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 4 вересня 2023 року про скасування заходів забезпечення позову. Вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив: «З`ясувавши обставини справи, враховуючи те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 9 серпня 2023 року у справі № 463/224/23 у задоволенні позову ОСОБА_3 заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 9 лютого 2023 року у справі №463/224/23, втратили актуальність, тому на думку суду є підстави для скасування заходів забезпечення позову». Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст.273 цього Кодексу рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Повний текст судового рішення складено 18 серпня 2023 року. Таким чином строк на подання апеляційної скарги спливає 17 вересня 2023 року. Рішення суду першої інстанції ще не набрало законної сили, а відповідач уже вчиняла дії, спрямовані на відчуження майна шляхом публікації оголошень стосовно продажу об`єктів нерухомості, що перейшли у особисту приватну власність відповідача за договором, дійсність якого оспорюється позивачем, у зв`язку із чим позивачем і подавалася заява про застосування заходів забезпечення позову. Якщо відповідач зможе продати вказані об`єкти, то це унеможливить захист порушених прав та інтересів позивача у разі задоволення його позовної заяви. Скасування заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду у справі призведе до порушення прав позивача, оскільки заходи забезпечення самі по собі спрямовані на охорону матеріально-правового інтересу останнього та не вичерпали свою дію. Оскільки позивачем подано апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 4 вересня 2023 року, то відповідно до ч. 12 ст.153 ЦПК України оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційні скарги підтримав повністю, просив їх задовольнити, посилаючись на доводи цих скарг.

Представник відповідача ОСОБА_2 у відзиві на апеляційні скарги та у судовому засіданні, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень, просив відхилити апеляційні скарги та залишити без змін оскаржувані рішення, стягнути з позивача в користь відповідача судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 6 липня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у Сихівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зареєстрували шлюб (актовий запис №175), який розірвано рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2022 року.

1 лютого 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 308.

Відповідно до пункту 2.1. договору, відступивши від засад рівності часток подружжя, сторони дійшли згоди, що при поділі майна, набутого під час шлюбу, за цим договором: в особисту приватну власність ОСОБА_4 переходить: квартира АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, площею 0,0422 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :02:002:0029; транспортний засіб марки FORD, модель FIESTA 2010 року випуску, колір білий, номер шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; в особисту приватну власність ОСОБА_3 переходить транспортний засіб марки HONDA, модель ACCORD 2017 року випуску, колір сірий, номер шасі № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ; в спільній сумісній власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 залишаються: садовий будинок АДРЕСА_4 ; земельна ділянка площею 0,04 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Львівський район, Солонківська сільська рада, кадастровий номер :04:000:2332; земельна ділянка площею 0,02 га, яка розташована за адресою: Львівська область, Львівський район, Солонківська сільська рада, кадастровий номер :04:000:2318.

Також 1 лютого 2022 року сторонами укладено договір дарування земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Н.С., зареєстрований в реєстрі за номером № 309. Відповідно до пункту 1 цього договору ОСОБА_3 безоплатно передав у власність ОСОБА_4 земельну ділянку.

Судом встановлено, що 22 лютого 2022 між ОСОБА_4 та адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Сінтем» укладено договір про надання правової допомоги.

На підтвердження цих витрат суду надано ордер на надання правничої (правової) допомоги Серії ВС №1188632; акт наданих послуг від 9 серпня 2023 року на 23 000 грн.; детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) про їх загальну вартість (23 000 грн.); квитанції про сплату правничих послуг на 23 000 грн.

Встановлено, що адвокат Петришин П.М., як представник відповідача, приймав участь у судових засіданнях, надавав відповідачеві професійну правничу допомогу.

Відповідно до акта наданих послуг від 9 серпня 2023 року ОСОБА_4 у зв`язку з розглядом цієї справи надано професійну правничу допомогу у виді аналізу судової практики, складання та подання до суду відзиву, клопотання про витребування доказів, виклик свідків, заперечень на відповідь на відзив, підготовки апеляційної скарги на ухвалу суду від 9 лютого 2023 року, участі у судових засіданнях. Згідно розрахунку вартість таких послуг становить 23 000 грн.

З квитанцій АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_4 здійснила перерахунок адвокатському об`єднанню «Юридична фірма «Сінтем» кошти у розмірі 23 000 грн.

Оскаржуване рішення мотивовано наступним.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на нерозуміння дійсної ситуації, вартості речей, джерела коштів для їх придбання.

Таке посилання позивача не може бути підставою для визнання договору про поділ майна подружжя недійсним.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту його ( ОСОБА_3 ) помилки щодо умов договору.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Неправильне сприйняття особою фактичних обставин під час укладення оспорюваного правочину про поділ майна подружжя, який був укладений за добровільною згодою сторін, ознайомлення з його змістом, не може свідчити про наявність підстав для визнання договору про поділ майна подружжя недійсним.

Для визнання договору про поділ майна подружжя недійсним необхідно мати вагомі підстави, які підтверджуються достатніми та допустимими доказами.

Оскаржуване додаткове рішення суду мотивоване тим, що при розподілі судових витрат враховано предмет позову, час, витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням робіт, зазначених у детальному розрахунку наданих правничих послуг та кількості годин, необхідних для їх виконання фахівцем у галузі права; зібраних та наданих суду доказів. Суд першої інстанції зазначив, що він керувався принципами співмірності та розумності.

Скасовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на ч. 1 ст.158 ЦПК України, якою передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки рішенням суду відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд прийшов до висновку, що заходи забезпечення позову втратили свою актуальність.

Колегія суддів виходить із наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Під помилкою належить розуміти неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений під впливом помилки, необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, цивільне законодавство розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін.

Згідно із постановою Верховного Суду від 6 серпня 2020 року у справі №171/2190/17 обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

Належні та допустимі докази щодо неправомірного впливу на позивача чи створення вкрай невигідних умов при вчиненні оспорюваного правочину не надані.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 137 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Із урахуванням зазначеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення із позивача в користь відповідача судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги та вірно визначив їх розмір.

Питання забезпечення позову регулюються статтями 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст.154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких надалі гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку, зокрема, ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд скасовує вжиті заходи, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції про скасування заходів забезпечення позову відповідає вимогам закону і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційних скарг, належить погодитися. Підстави для скасування рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 9 серпня 2023 року, додаткового рішення та ухвали цього суду від 4 вересня 2023 року не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 9 серпня 2023 року, додаткове рішення та ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 4 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 березня 2024 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ________________ Р.В. Савуляк