"19" березня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Булгакової Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, -
22.12.2022 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача, у якому, з урахуванням відмови від частини позовних вимог, просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 за фактичним місцем її проживання.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час існує правова невизначеність місця проживання дитини, наявний спір між батьками та конфліктна ситуація щодо реалізації батьківських прав та обов`язків. З моменту народження та до початку повномасштабної збройної агресії дитина була зареєстрована та проживала разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Після початку агресії рф відповідач запропонував переїхати з дітьми до м. Чернівці, а 18.03.2022 року він разом з дитиною вийшли на прогулянку та зникли. У зв`язку з такою ситуацією позивачка була вимушена звернутись до правоохоронних органів для встановлення місця знаходження дитини. Сторони не можуть досягти домовленості щодо місця проживання дитини. Позивачка пропонувала відповідачу укласти відповідний договір, з цього приводу велися переговори, які не дали позитивного результату. Відповідач має категоричну позицію щодо проживання дитини з ним і недопущення позивачки до її виховання. Вирішення питання про визначення місця проживання дитини з матір`ю, захистить права та інтереси малолітнього на гармонійний розвиток в спокійному та стійкому середовищі. Позивачка проживає у квартирі з сучасним ремонтом, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. У хлопчика є ліжко, місце для ігор та відпочинку, є іграшки, книги особисті речі, що сприяє здоровому та комфортному відпочинку, організованому дозвіллю і навчанню дитини. Позивачем створено для сина належні умови проживання, для розвитку та навчання. Позивачка завжди слідкувала за розпорядком дня, харчуванням, лікуванням дитини, організовувала його відпочинок та дозвілля. Із позивачкою дитина перебувала у люблячій атмосфері та у відносинах заснованих на довірі. З огляду на вік дитини, яка потребує материнської турботи, проживання хлопчика з матір`ю є життєвонеобхідним, а тому відповідає інтересам дитини. Натомість відповідач виявляє бездіяльність у вихованні, забезпеченні культурного, освітнього, оздоровчого та матеріального благополуччя, що суперечить інтересам дитини. Зважаючи на материнські почуття, материнські турботу та любов, позивачка вважає, що в інтересах дитини краще проживати разом з матір`ю, а не з батьком, який не виконував та не зможе виконувати батьківські обов`язки так, як це робить мати. Позивачка веде здоровий спосіб життя, схильності до шкідливих звичок не має, антисоціальними проявами не вирізняється, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалась, на психоневрологічному чи наркологічному обліку не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має стабільний дохід та тісний фізичний і емоційний контакт з дитиною. Мати має можливість в повному обсязі забезпечити умови проживання сина та задовольнити його потреби на гармонійний розвиток в атмосфері любові, підтримки, моральності та матеріальної забезпеченості. Зважаючи на вік дитини, вона не може бути відірвана від матері. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини, з метою уникнення та запобігання негативних наслідків для психологічного здоров`я дитини, що може зашкодити її розвитку, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини на гармонійний розвиток в спокійному та стійкому середовищі, позивач просить визначити місце проживання хлопчика з матір`ю. Позивач зазначає, що поважаючи право сина на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з батьком, мати не чинить і не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з сином та готова зі свого боку сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена його піклування.
Ухвалою суду від 03.01.2023 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 03.01.2023 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову.
У підготовчому засіданні 22.09.2023 року відповідач відкликав свої клопотання про скасування заходів забезпечення позову та про передачу справи за підсудністю, що надійшли до суду 06.02.2023 року та 09.03.2023 року відповідно, пояснивши, що наразі він знов проживає у м. Києві, а питання скасування забезпечення позову не є актуальним, оскільки дитина вже фактично проживає з позивачкою.
Ухвалою суду від 22.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, а також витребувано від Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини.
Ухвалою суду від 19.03.2024 року закрите провадження у справі в частині позовних вимог про відібрання дитини.
До початку проведення судового засідання позивач та її представник звернулись до суду з заявою, у якій просять розглядати справу без їх участі та задовольнити позов, а також вказують, що не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про розгляд справи без участі їх представника. Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки представника суду не повідомлені.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, ураховуючи наявність згоди сторони позивача на проведення заочного розгляду справи, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8).
Позивачка та дитина зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).
Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 43).
Убачається, що протягом 2022 року позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів та соціальних служб з приводу спірних питань, що виникли між батьками дитини стосовно виконання ними своїх батьківських прав та обов`язків (а.с. 11-14).
Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності», позивачка на території України станом на 30.11.2022 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 15).
Позивачка має постійні доходи, що підтверджується даними Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб Форми ОК-5 (а.с. 16-19).
З 29.11.2022 року позивачка працює у ТОВ «Фіброн» на посаді інформаційного аналітика, що підтверджується наказом «Про прийняття на роботу» №4/К від 28.11.2022 року (а.с. 20).
Позивачка є співвласником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с. 21).
За змістом висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.01.2024 року: «З метою надання до суду письмового висновку органу опіки та піклування, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, службою у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації проведена відповідна робота, за результатами якої встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Через конфліктні взаємовідносини між батьками, вони не можуть дійти порозуміння з питань щодо виховання, спілкування та визначення місця проживання дитини. ОСОБА_1 разом з сином проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина має місце для сну та ігор. Для проживання ОСОБА_3 створені всі необхідні умови. ОСОБА_1 має дохід, під наглядом нарколога або психіатра не перебуває. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї складеного Подільським районним центром соціальних служб, малолітній Владомир забезпечений всім необхідним. ОСОБА_2 належним чином повідомлено про засідання комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації яке відбулося 26.12.2023 року та 17.01.2024 року. Відповідно до ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи зазначене вище, відповідно до ст.ст. 19, 160, 161 СК України, постанови КМУ від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (зі змінами), взявши до уваги пояснення матері, проаналізувавши зібрані матеріали, вислухавши думку членів комісії з питань захисту прав дитини (протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини від 17.01.2024 №1), діючи в межах чинного законодавства України та в інтересах дітей, вирішили - за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 ».
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України можна дійти висновку, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до положень ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленими Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Статтею 8 СК України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства (ст. 9 СК України).
За змістом ст. 13 СК України, частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.
Згідно ст.ст. 3, 4 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції.
Відповідно до положень ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).
Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України).
Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем в повній мірі створено для дитини належні умови для виховання та розвитку, наявне помешкання для спільного проживання дитини з матір`ю.
Визначаючи місце проживання дитини суд ураховує відповідний висновок органу опіки та піклування, малолітній вік дитини, той факт, що хлопчик фактично проживає з позивачкою, бере до уваги інтереси дитини в умовах фактичного окремого проживання батьків.
Будь-яких даних, які б перешкоджали визначенню місця проживання дитини разом з її матір`ю судом не встановлено.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, відповідно місце проживання малолітньої дитини суд визначає разом з матір`ю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 247, 259, 263-265, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 8, 9, 13, 18, 141, 160, 161 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем її фактичного проживання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складений 28.03.2024 року.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Суддя -