Справа № 567/2318/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 грн., та аліментів на її утримання в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 трьохрічного віку.

Позов обґрунтовано тим, що вона перебуває з відвідачем у шлюбі, який зареєстрований 25.09.2021р. Славутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області, актовий запис № 89. Вказує, що від спільного подружнього життя у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що сімейні стосунки між нею та відповідачем не склалися у зв`язку з протилежними поглядами на життя та ведення домашнього господарства та виховання сина. Після укладення шлюбу вона разом з відповідачем проживали у м.Славутич Київської області, та з початку повномасштабного вторгнення рф вона у березні 2022 року переїхала разом з сином до своїх батьків у с.Вельбівно Рівненського району (Острозька МТГ) Рівненської області, а чоловік у квітні 2022 року повернувся до м.Славутич. З вказаного часу вони припинили сімейні стосунки. В період після народження сина відповідач лише тричі приїздив провідати дитину.

Вказує, що їхнє подружнє життя виявилось невдалим, вони не змогли дійти згоди у вирішенні важливих сімейних питань, при веденні домашнього господарства та у вихованні дитини. На даний момент вони хоча і перебувають у шлюбі, однак впродовж тривалого часу разом не проживають, при цьому малолітня дитина залишилась проживати разом з нею. Позивачка зазначає, що вихованням та матеріальним утриманням малолітнього сина займається виключно вона.

Вказує, що домовленість між нею та відповідачем щодо утримання їхнього спільного малолітнього сина відсутня, та відповідач свій обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття належним чином не виконує. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в добровільному порядку кошти на утримання сина не надає, хоча зобов`язаний це робити, що й спонукало її звернутися до суду з відповідним позовом.

Посилаючись на те, що відповідач свідомо ухиляється від надання їй матеріальної допомоги просить визначити розмір аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2 000 грн., починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати віку дитини та щоденним його потребам.

Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 2 000 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення неповнолітнім сином трьох років, мотивуючи тим, що вона на даний час не працює та потребує матеріальної допомоги.

Ухвалою суду від 28.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, визначено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті спору, роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Одночасно роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, зокрема через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши справу відповідно до ст.ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та надані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України та ст.184 СК України право звернення до суду про стягнення аліментів має той із батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Позивачка, звертаючись до суду, на власний розсуд обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинна переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених нею вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З досліджених судом письмових доказів встановлено наступні обставини.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2021 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.09.2021 року (а.с.6).

Під час спільного подружнього життя у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 02.06.2022р. (а.с.8).

З доводів позивачки та матеріалів справи судом встановлено, що вона разом з сином зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру Острозької територіальної громади від 16.12.2023 року, витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні № 07.02-12/626/3 від 05.12.2023 року ( а.с.4, 9).

З доводів позивачки судом встановлено, що вона на даний час не працює та здійснює догляд за малолітнім сином.

З інформаційної довідки Управління адміністративних послуг виконкому Славутської міської ради Вишгородського району Київської області від 27.12.2023 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 14.07.2009 року зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 (а.с.13).

Таким чином, з доводів позивачки та матеріалів справи судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , окремо від відповідача, та дитина перебуває на її утриманні та повному матеріальному забезпеченні, відповідач будь-якої участі в утриманні дитини не приймає, та наведені обставини відповідачем не спростовані.

Отже, з доводів позивачки та досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що позивачка та відповідач разом не проживають, їхня дитина проживає з позивачкою та між батьками дитини не було досягнуто домовленості щодо порядку, способу, форми та розміру участі відповідача в утриманні дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

У відповідності до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» внесені зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З доводів позивачки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , будучи батьком малолітньої дитини, належним чином участі в її утриманні не приймає, доводів які б спростовували зазначені обставини суду не навів та відповідні докази відсутні і в матеріалах справи, що свідчить про неналежну участь відповідача у матеріальному забезпеченні сина. При цьому суд виходить з того, що відповідач не надав доказів, які б спростовували доводи позивачки, якими вона обґрунтовує заявлені позовні вимоги, та які б водночас підтверджували, що він належним чином приймає участь в утриманні свого сина, а відтак існують фактичні та правові підстави для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дитини.

При вирішенні спору суд приймає до уваги, що відповідач не заперечує доводів, наведених позивачкою та не надав доказів на спростування позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що з 1 січня 2024 року для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 2563 грн., а для дітей від 6 до 18 років - 3196 грн.

Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років на даний час становить 1281,5 грн.

Відповідач доказів, які б спростовували доводи, наведені позивачкою, якими вона обґрунтовує заявлені позовні вимоги, не надав, а відтак з урахуванням здійснення цивільного судочинства на засадах змагальності сторін, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у заявленому позивачкою розмірі.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.12.2019р. у справі №344/10971/16-ц, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначення розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має, та вказані обставини відповідачем не спростовано.

Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму, та враховуючи зростаючі потреби дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 18.12.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його малолітнього сина, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивачка.

При вирішенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч.1, 2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Оскільки малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачкою та не досяг трирічного віку, а сама позивачка самостійно забезпечити в повній мірі свої щоденні життєві та побутові потреби не має можливості, оскільки щодня виховує та здійснює догляд за малолітньою дитиною, та відповідач добровільно коштів на утримання дружини не надає, хоча на переконання суду має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку та не обтяжений щоденним вихованням та доглядом за малолітнім сином, а відтак суд вбачає фактичні та правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення сином ОСОБА_3 трьохрічного віку.

В той же час, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на її утримання, суд виходить з того, що відповідач інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має, є фізично здоровим та працездатним,а тому з урахуванням вищевикладеного суд приходить до переконання про те, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 2 000 грн. щомісячно.

Позов про стягнення аліментів був поданий 18.12.2023р., а відтак за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, відтак відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.84, 180-184, 191 СК України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 212 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.12.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на її утримання у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 18.12.2023 року до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь держави 1073,60 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 березня 2024 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.