Справа № 367/2251/24
Провадження №2-з/367/59/2024
УХВАЛА

Іменем України

про забезпечення позову

11 березня 2024 суддя Ірпінського міського суду Київської області Мерзлий Л.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Савелової Ю.М. про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Савелової Ю.М. про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 шляхом встановлення обов`язку вчинити певні дії. На час розгляду судової справи про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити місце та час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_1 , за наступним графіком: щотижня з 17 години 00 хвилин четверга до 08 години 00 хвилин понеділка. Зобов`язати батька дитини ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 передавати малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матері дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 у зазначені вище дні для спілкування та виконання батьківських обов`язків.

В обґрунтування заяви зазначає, що 08 листопада 2022 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі - Заявник) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було укладено шлюб, який був зареєстрований Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 547. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Після народження дитини відносини між сторонами почали погіршуватися, а в подальшому ставали все гіршими, оскільки ОСОБА_2 почав поводити себе нестримано, агресивно по відношенню до Заявника та її дитини від першого шлюбу, а також їх спільної дитини, почав зловживати алкогольними напоями. ОСОБА_2 не виконував обов`язків із забезпечення сім`ї, не бажав працевлаштуватися, внаслідок чого, Заявниця була вимушена вийти з декретної відпустки та була позбавлена радості материнства. За період спільного проживання ОСОБА_2 неодноразово був ініціатором конфліктів та сварок, під час яких ображав та принижував Заявника та дітей, вчиняв домашнє насильство, що полягало у словесних образах, погрозах, приниженні, що спричиняли дітям та Заявнику емоційну невпевненість. Також ОСОБА_2 здійснював фізичну форму домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 та дітей, що включала ляпаси, стусани, штовхання, заподіяння тілесних ушкоджень. ОСОБА_2 примусово насильницькими діями відібрав у ОСОБА_1 їх спільну дитину, перешкоджає їх зустрічам, чим завдає шкоду психологічному здоров`ю матері дитини, а також самій дитині, яка зважаючи на свій вік особливо потребує материнської уваги та турботи. З даного факту Заявниця неодноразово зверталася до відділень поліції Бучанського РУП ГУНП в Київській області.

Зокрема, 25 січня 2024 о 10.00 год. Заявниця звернулася до ВП № 2 (м. Ірпінь) Бучанського РУП ГУНП в Київській області із заявою про те, що чоловік Заявниці ОСОБА_2 не дає бачитися зі спільною дитиною, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 1684 про прийняття і реєстрацію заяви.

06 лютого 2024 року о 19:04 Заявниця звернулася з повідомленням про те, що буянить чоловік та погрожує забрати дитину до ВП № 1 (м. Буча) Бучанського РУП ГУНП в Київській області . В цей день батько дитини в черговий раз відібрав насильницькими діями малолітню дитину від матері, а також завдав Заявниці спільно зі своєю матір`ю тілесних ушкоджень. Заявниця, матір дитини отримала удар плечового пояса і плеча в той момент, коли тримала дитину на руках, внаслідок удару у Заявниці відбувся забій м`яких тканин та гематоми. Дані обставини підтверджуються копією талону-повідомлення єдиного обліку № 020852 від 06.02.2024 р. та медичною довідкою № 11 Травматологічного пункту травматологічного відділення Ірпінської центральної міської лікарні від 08.02.2024 р. Звертає увагу суду на те, що вік дитини - 1 рік і 4 місяці.

Жодних дій з приводу вирішення питання насильницького відібрання у матері дитини працівниками поліції вирішено не було. 10 лютого 2024 року Заявниця звернулась із заявою до працівників ВП № 2 (м. Буча) Бучанського РУП ГУНП в Київській області у зв`язку з тим, що чоловік не дає бачитись з дитиною, чоловік не відповідає на дзвінки, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 2153.

У зв`язку з бездіяльністю працівників поліцій в той же день Заявниця була вимушена повторно звернутися до іншого відділення поліції, а саме до ВП № 1 (м. Ірпінь) Бучанського РУП ГУНП в Київській області, що підтверджується талоном-повідомлення № 020853 від 10.02.2024 р.

12.02.2024 р. заявниця звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою про розірвання шлюбу, номер справи № 367/1372/24.

01 березня Бучанського РУП ГУНП в Київській області 2024 року Заявниця звернулась із заявою до працівників ВП № 1 (м. Буча) Бучанського РУП ГУНП в Київській області про те, що з 06 лютого 2024 року ОСОБА_2 не повідомляє Заявниці свого місця знаходження та з ним перебуває їх спільна дитина ОСОБА_3 , на підтвердження даного факту додається копія талону-повідомленням єдиного обліку № 1956 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення.

02 березня 2024 року ОСОБА_1 знову зверталася до ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області із заявою, що її чоловік ОСОБА_2 вчиняє протиправні дії та не дає бачитися із дитиною, дане звернення було зареєстровано, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 3431 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення. Проте дані звернення до правоохоронних органів жодних результатів не дали, Заявниця й досі позбавлена можливості вільно спілкуватися та бачитися із своєю дитиною. Батько дитини переховується від органів поліції з метою уникнення мобілізації.

04 березня 2024 р. Заявниця звернулась із заявою до міського голови м. Буча Анатолія Федорука з проханням здійснити обстеження та надати акт обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_4 .

Вищезазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 переховує дитину від матері, перешкоджає її спілкуванню з сином. Заявниці на день подання заяви про забезпечення позову невідомо, де перебуває батько дитини разом з їх спільною дитиною, у яких умовах проживає дитина, що спричиняє їй значні моральні та душевні страждання.

ОСОБА_1 вважає, що така поведінка батька дитини унеможливить в майбутньому виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки батько переховує дитину від неї та органів поліції.

Більш того, Заявниця вважає, що така поведінка батька дитини унеможливить в майбутньому виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки між нею і дитиною може бути втрачено емоційний зв`язок.

Зазначає про те, що якщо на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини, розгляд якої може тривати не один рік, матір дитини взагалі не буде її бачити, це призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Батько дитини добровільно не надає матері можливості бачити дитину, спілкуватися з нею та виконувати батьківські обов`язки. З моменту народження до лютого 2024 дитина постійна проживала разом з матір`ю.

Таким чином, вказує про те, що зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Звертає увагу на те, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини, проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Відповідно до приписів ч.1 ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи подальше вчинення дій, що можуть порушити права та інтереси позивача, поновлення яких є предметом судового розгляду.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може, зокрема, вчиняти дії на порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача, які він має намір захистити (поновити).

Встановлено, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, предметом судового розгляду в межах даної заяви є немайнові вимоги сторін у сімейних правовідносинах, які виникли між ними щодо того, з ким саме буде проживати дитина після офіційного припинення шлюбно-сімейних відносин.

Як свідчать докази, додані до заяви, на даний час малолітній син сторін проживає разом з батьком, матері не відоме місце проживання сина, батько чинить перешкоди матері у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим Заявник зверталась до органів поліції.

В заяві про забезпечення позову Заявник просила встановити ОСОБА_4 обов`язок надавати їй можливість контакту з дитиною, а саме визначити місце та час спілкування малолітньої дитини з матір`ю та зобов`язання батька передавати сина матері у визначені дні та години.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 523/11320/19 (провадження № 61-6385св21).

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною третьою статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 7 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

У даній справі, вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами справи склалися стосунки, які позбавляють можливості заявника спілкуватися із сином.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Відтак, з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітнім сином, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 4 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини і саме під час вирішення даного спору підлягають доведенню твердження позивача про неправомірну зміну місця проживання дитини відповідачем, що не може бути вирішено під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступним графіком: щотижня з 17 години 00 хвилин четверга до 08 години 00 хвилин понеділка.

Суд вважає, що зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам як матері так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.

При цьому спільне проведення часу матері та дитини без присутності батька є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме прав відповідача та не призведе до негативних наслідків для останнього, з огляду на наявність спору про визначення місця проживання дітей.

Судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі заявлених вимог, а правом визначати предмет та підставу позову (заяви) наділений лише позивач (заявник) (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

Дослідивши матеріали заяви, враховуючи наведені докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів заявника та враховуючи в першу чергу інтереси малолітньої дитини, суд вважає за можливе забезпечити позов шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступним графіком: щотижня з 17 години 00 хвилин четверга до 08 години 00 хвилин понеділка.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149-153 Цивільного процесуального кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суддя,-

ухвалив:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Савелової Ю.М. про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити.

На час розгляду судової справи про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити місце та час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_1 , за наступним графіком: щотижня з 17 години 00 хвилин четверга до 08 години 00 хвилин понеділка.

Зобов`язати батька дитини ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , передавати малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у зазначені вище дні для спілкування та виконання батьківських обов`язків.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий