Справа №945/2325/21
Провадження №2/487/187/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання - Бахмуцької А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Ярославська О.М., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу за обсяг придбаної електричної енергії в період з серпня 2021 року по жовтень 2021 року в розмірі 37773,83 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 1543,08 грн. та 3% річних та інфляційні витрати у розмірі 771,28 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначили, що 01.01.2009 між позивачем та відповідачем був укладений договір №СГ/120 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2009 №34215440. На підтвердження обсягів виробленої енергії приватного господарства між сторонами були підписані акти приймання-передачі: 31.07.2021 за липень 2021 року 3520 кВТ/год електричної енергії на суму 16863,89 грн., 31.08.2021 за серпень 2021 року 3352 кВТ/год електричної енергії на суму 16059,01 грн., 30.09.2021 за вересень 2021 року 2322 кВТ/год електричної енергії на суму 1112441 грн., 31.10.2021 за жовтень 2021 року 2305 кВТ/год електричної енергії на суму 10590,41 грн. Вказані акти приймання передачі, відповідно умов договору, є підставою для взаєморозрахунків та підтверджують , що позивачем товар поставлений у строки, встановлені договором. Проте, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, взаєморозрахунок в повному обсязі не провів на лист претензію не відреагував, тому за період з серпня 2021 року по жовтень 2021 року виникла заборгованість в розмірі 37773,83 грн. Крім того, відповідно до п. 4.7 Договору у разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, постачальник універсальних послуг зобов`язаний сплати споживачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Пеня за період з 20.08.2021 по 29.11.2021 становить 1543,08 грн. відповідно до ст.. 526, 610, 611, 625 ЦК України, за простроченим зобов`язанням відповідач повинен сплатити позивачеві 3% річних у розмірі 272,63 грн. за період з 20.08.2021 по 29.11.2021 та інфляційні витрати у розмірі 498,65 грн. за вересень, жовтень 2021 року.

Ухвалою від 06.12.2021 судді Миколаївського районного суду Миколаївської області, справу передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою від 01.03.2022 прийнято справу до розгляду та відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

11.04.2023 представник відповідача надав до суду клопотання з додатком копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 .

Ухвалою від 23.05.2023 витребувано у Першій первомайській державній нотаріальній конторі Миколаївської області копії матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 08.06.2022, актовий запис №585).

24.05.2023 представник відповідача надав до суду докази щодо оплати в повному обсязі заборгованості за договором №СГ/120 від 01.01.2019.

21.06.2023 до суду з Першій первомайській державній нотаріальній конторі Миколаївської області надійшли матеріали копії спадкової справи №327/2022 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 23.06.2023 замінено позивача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у цивільній справі №945/23265/21 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу залучивши її правонаступника ОСОБА_1

23.06.2023 представник відповідача подала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності.

05.10.2023 представник позивач наддала до суду заяву в якій просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання підтримала та просила про їх задоволення, просила вирішити питання про розподіл судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу.

13.12.2023 представник відповідача подав до суду заяву та просив відмовити у задоволенні позову. Зазначивши, що заборгованість за договором сплачена у повному обсязі у розмірі 37773,83 грн. Позивач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та замінено первісного позивача її правонаступником ОСОБА_1 . Посилаючись на положення ст. 608, 631, 1219, 1230 ЦК України вважала, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки у неї не виникло право на стягнення з відповідача штрафних санкцій за договором, враховуючи, що право на стягнення неустойки переходять у спадщину лише тоді, коли було прийняте відповідне судове рішення на користь спадкодавця, яке не було виконано до настання його смерті. Штрафні санкції за прострочення оплати по договору, які просить стягнути позивач, як спадкоємець померлої ОСОБА_2 , з відповідача рішення суду не стягувались, за життя спадкодавця присуджені їй не були.

01.04.2024 представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 01.04.2024 за завою представника позивача залишено без розгляду позовні вимоги в частині про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу за обсяг придбаної електричної енергії в період з серпня 2021 року по жовтень 2021 року в розмірі 37773,83 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю (надалі - постачальник універсальних послуг, ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» та ОСОБА_2 укладено договір №СГ/120 від 01.01.2019 про купівлю продаж електричної енергії, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктам електроенергетики приватного домогосподарством, величина встановленої потужності становить: з енергії сонячного випромінювання 30,0 кВт, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки, передбачені цим Договором. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

На підтвердження обсягів виробленої енергії приватного господарства між сторонами були підписані акти приймання-передачі: 31.07.2021 за липень 2021 року 3520 кВТ/год електричної енергії на суму 16863,89 грн., 31.08.2021 за серпень 2021 року 3352 кВТ/год електричної енергії на суму 16059,01 грн., 30.09.2021 за вересень 2021 року 2322 кВТ/год електричної енергії на суму 1112441 грн., 31.10.2021 за жовтень 2021 року 2305 кВТ/год електричної енергії на суму 10590,41 грн. Вказані акти приймання передачі, відповідно умов договору, є підставою для взаєморозрахунків та підтверджують, що позивачем товар поставлений у строки, встановлені договором. Проте, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, взаєморозрахунок в повному обсязі не провів на лист претензію не відреагував, тому за період з серпня 2021 року по жовтень 2021 року виникла заборгованість в розмірі 37773,83 грн.

Після звернення позивача ОСОБА_2 з даним позовом до суду, відповідачем добровільно в рахунок погашення заборгованості за період серпень жовтень 2021 року було сплачено борг у розмірі 37773,83 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №14019 від 10.12.2021, №15624 від 30.12.2021 та №719 від 14.01.2022, вказані обставини позивачем не заперечувались.

Отже відповідач визнав наявність у нього заборгованості перед позивачем за договором №СГ/120 купівлі-продажу електричної енергії.

Крім того, позивач просила за простроченим виконання зобов`язанням відповідачем стягнути пеню за період з 20.08.2021 по 29.11.2021 у розмірі 1543,08 грн., 3% річних у розмірі 272,63 грн. за період з 20.08.2021 по 29.11.2021 та інфляційні витрати у розмірі 498,65 грн. за вересень, жовтень 2021 року.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) вказано, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)».

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.7 Договору №СГ/120 від 01.01.2019 передбачено, щоу разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, постачальник універсальних послуг зобов`язаний сплати споживачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем надано розрахунок заборгованості за простроченими відповідачем зобов`язаннями, де пеня за період з 20.08.2021 по 29.11.2021 становить 1543,08 грн., 3% річних за період з 20.08.2021 по 29.11.2021 - 272, 63 грн. та інфляційні витрати за вересень, жовтень 2021 року у розмірі 498,65 грн.

Відповідачем вказаний розрахунок не оспорювався та не спростований.

Суд критично ставить до посилання представника відповідача, що оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем первісного позивача ОСОБА_2 , то у неї не виникло право на стягнення з відповідача штрафних санкцій за договором, оскільки штрафні санкції за прострочення оплати по договору, з відповідача рішенням суду не стягувались, за життя спадкодавця присуджені їй не були, оскільки у даній справі не досліджувались питання виникнення права спадкоємця на стягнення неустойки, визначеного ч.2 ст. 1230 ЦК України. За життя ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом та заявила вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії, сплати на її користь неустойки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. 08.06.2022 ОСОБА_2 померла та ОСОБА_1 залучено до участі у справі як правонаступника померлого позивача та до якої перешли усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і вона продовжила в цивільному судочинстві участь останньої.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, у зв`язка з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 1543,08 грн., 3% річних в розмірі 272,63 грн. та інфляційні витрати в сумі 498,65 грн.

Також суд з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених вимог, в сумі 54,48 грн., що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі "Баришевський проти України", пункті 80 рішення від 12.10.2006у справі "Двойних проти України", пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі "East|WestAlianceLimited" проти України", заява N 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як слідує з матеріалів цієї цивільної справи позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надала договір про надання правової допомоги від 22.11.2022 з адвокатом Ярославською О.М., додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги, акт здачі-прийняття робіт (виконання послуг) від 29.11.2021, квитанцію №35824931 від 29.11.2021 на суму 2500 грн.

За змістом додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги розмір винагороди визначений у договорі у п. 4.2 та становить 2500 грн.

Відповідач клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не подавав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн..

Керуючись ст. ст. 4, 12, 7681, 82, 263265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 1543,08 грн., 3% річних в розмірі 272,63 грн. та інфляційні витрати в сумі 498,65 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на користь ОСОБА_1 втрати по сплаті судового збору 54,48 грн. і 2500 грн. витрат за надання правової допомоги

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» , місце знаходження: м. Миколаїв вул. Погранична, 39/1.

Суддя: С.М. Афоніна