Провадження № 2/521/710/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Корнієнко Л. В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Ворсуляк О. В.

представника відповідача Одеської обласної прокуратури Шунькіної Н. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним переслідуванням,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним переслідуванням, у якому просив суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України 2000000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної органом досудового слідства внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 листопада 2012 року старшою слідчою СВ Хмельницького РВ Малиновського ОМУ ГУМВС України в Одеській області відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за буцімто скоєння злочинів, два з яких є особливо тяжкими. Позивач перебував у статусі підозрюваного, обвинуваченого за КПК України 1960 року, згодом у статусі підозрюваного за КПК України 2012 року. З рештою, відносно позивача було складено та затверджено обвинувальний акт, який було передано на розгляд до суду, і позивач знову набув статусу обвинуваченого за КПК України 2012 року. Через більш ніж десять років судового розгляду - 13 грудня 2022 року, Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/19354/13-к було винесено ухвалу про закриття кримінального провадження №70000042 на підставі обвинувального акту стосовно позивача, обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченогоч.2 ст.28, ч.1 ст. 213 КК України «порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом» на підставі п.2.4.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою прокурора у порядку ст. 340 КПК України від підтримки державного обвинувачення. Суд дійшов обґрунтованого висновку та вказав, що відповідно до приписів статті 340 КПК України, при вирішенні цього питання судом беруться до уваги тільки реабілітуючи підстави - відсутність події злочину, відсутність у діях складу злочину, не доведеність участі підсудного у вчиненні злочину. Так, десять років, один місяць та шістнадцять днів позивач протиправно перебував у статусі обвинуваченого, його конституційні права були обмежені, оскільки він перебував під слідством та судом. Вважає, що незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування йому була спричинена шкода, у зв`язку з чим просив суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України 2000000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 19.07.2023 року по справі було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 21.08.2023 року.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 11.10.2021 року (протокольною) було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2023 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача адвокат Ворсуляк О.В. судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - Одеської обласної прокуратури Шунькіна Н.О. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказала, що розмір моральної шкоди, зазначений у позові ОСОБА_2 не відповідає принципам розумності, матеріали справи не містять доказів спричинення позивачу моральної шкоди, зміна процесуального законодавства не може слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди. Також, надала до суду відзив (а.с.158-172 т. 1) у якому вказали, що прокуратура досудове розслідування у кримінальній справі та у кримінальному провадженні не здійснювана та жодних протиправних дій відносно позивача не вчиняла, через що не є належним відповідачем у цій справі. Вказали, що саме по собі посилання на звернення органів досудового розслідування з клопотаннями процесуального характеру, а також здійснення прокурором процесуальних дій під час процесуального керівництва у кримінальному провадженні та підтримання обвинувачення у суді, не свідчить про протиправність таких дій прокуратури. Зокрема, є безпідставними та не доведеними належними та допустимими доказами доводи позивача щодо нібито незаконності складення прокурором обвинувального акту, оскільки як зазначалося вище сам факт вчинення певних процесуальних дій, передбачених кримінальним-процесуальним законодавством, з якими не згоден позивач, не свідчить про їх протиправність, та жодного процесуального рішення на підтвердження цього позивачем не надано. Також, зазначили, що оскільки закриття кримінального провадження відбулось не в зв`язку з не встановленням достатніх доказ для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тобто не на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу на підставі вищевказаного закону відсутні.

У судове засіданні представник відповідача Державної казначейської служби України не з`явився, надав до суду відзив, у якому просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (а. с. 179-189, т.1), посилаючись не те, що ДКСУ є неналежним відповідачем по справі, сума моральної шкоди має розраховуватись, виходячи з мінімальної заробітної плати, моральна шкода, заподіяна позивачу, не доведена обґрунтованими доказами.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури у судове засідання не з`явився, надали до суду відзив (а.с.18-27 т.2) у якому просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем викладені обставини у позові жодним чином не обґрунтовуються, містять суб`єктивні міркування самого ОСОБА_1 . За матеріалами справи не можливо встановити, чи взагалі завдана така моральна шкода, якщо так, то чому виразилась, чи наявна вина ГУНП в Одеській області. Також, не доведено належними та допустимими доказами розмір такої моральної шкоди. Зазначили, що ГУНП в Одеській області не є правонаступниками ГУМВС України в Одеській області.

У судовому засіданні, призначеному на 12.02.2024 року був допитаний експерт ОСОБА_3 , яким було складено висновок експерта № 01/23 за результатами проведення судової психологічної експертизи від 15.03.2023 року, який пояснив суду, що при проведенні експертизи він не застосовував методику проведення відповідної експертизи, пропонованої Харківським НДІСЕ Міністерства юстиції України, внесеною до Реєстру методик проведення судових експертиз за № 14.1.75, оскільки в її основі лежить методика запропонована ОСОБА_4 , яка була виключена в 2016 році з Реєстру як така, що не має наукового обґрунтування, використовувалась методика ОСОБА_5 , в результаті дослідження експерт дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позивачем до стягнення грошового еквіваленту заподіяних йому моральних страждань, самостійно такий грошовий еквівалент експертом не визначався.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.11.2012 року старшим слідчим СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Жерноклєєвою Н.В. було порушено кримінальну справі № 6 відносно, у т.ч., ОСОБА_1 за ознаками складів злочинів, які передбачені ст. 321 ч. 3, ст. 201 ч. 2 КК України. (а.с.74-76 т.1)

05 листопада 2012 року старшим слідчим СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Жерноклєєвою Н.В. було проведено обшук у ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про що було складено протокол обшуку. (а.с.50-54 т. 1)

08 листопада 2012 року старшим слідчим СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Жерноклєєвою Н.В. було складено подання до Малиновського районного суду м. Одеси про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 (а.с.55-56 т. 1)

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2012 року було продовжено строк тримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 10 діб, а саме до 15.11.2012 року до 12 години у ІТТ ОДУ УМВС України в Одеській області. (а.с.78-80 т. 1)

12.11.2012 року ОСОБА_6 на ім`я прокурора Одеської області Галкина А.Б. було подано скаргу на незаконне затримання, у якій ОСОБА_6 просила визнати затримання 05.11.2012 року ОСОБА_1 старшим слідчим СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Жерноклєєвої Н.В. незаконним. (а.с. 2235-237 т.1)

Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Жерноклєєвої Н.В. від 15.11.2013 року ОСОБА_1 було залучено у якості обвинуваченого по даній кримінальній справі та пред`явленому йому обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 321, ч. 2 ст. 201 КК України. (а.с.57-59 т.1)

19.12.2012 року адвокатом Кандрашина С.В. було подано на ім`я старшого слідчого СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Жерноклєєвої Н.В. заперечення на висновок експерта № 8110/11 від 06.09.2013 року та № 9251/14 від 14.11.2012 року. (а.с.238-241 т.1)

Постановою старшого прокурора прокуратури Малиновського району м. Одеси молодшого радника юстиції від 24.12.2012 року було відмолено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та його адвоката Бобровник Д.О. щодо проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 70000042 від 23.11.2023 року. (а.с.244-245 т. 1)

07 травня 2013 року старшим слідчим СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області Жерноклєєвим Н.В. було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 70000042 від 23.11.2012 року, у т.ч., відносно ОСОБА_1 . (а.с.92-110 т.1)

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15.07.2013 року кримінальне провадження з обвинувальним актом з додатками у кримінальному провадженні № 70000042, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань, по звинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 201 ч.2, 213 ч. 1, 321 ч. 3 КК України та ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 201 ч.2, 213 ч. 1, 321 ч. 3, 358 ч. 1 КК України направити для розгляду до Приморського районного суду Одеської області. (а.с.41-42 т. 1)

19.09.2017 року прокурором Одеської місцевої прокуратору № 2 юристом першого класу Суліма С.Ю. було складено змінений обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 70000042 від 23.11.2012 року, у т.ч., відносно ОСОБА_1 . (а.с.111-141 т.1)

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2022 року у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 70000042 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПУ України було відмовлено. (а.с.85-87 т.1)

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2022 року кримінальне провадження № 70000042 на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_9 обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 213 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. (а.с.88-91 т. 1)

Ухвалою встановлено, що при закритті кримінального провадження судом не встановлено вина ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, більш того, в постанові про відмову від підтримання державного обвинувачення суді від 05.12.2022 року прокурором вказано, що в діях ОСОБА_1 встановлена відсутність складу кримінального правопорушення. (а.с.90 т.1)

Відповідно до висновку експерта № 01/23 за результатами судової психологічної експертизи від 15.03.2023 року, у ОСОБА_1 рівень інтелекту відповідає середній нормі для його вікової групи. З інших особистісних особливостей слід зазначити високий ступінь ідентифікації з традиційною культурною та соціальною роллю чоловіка у суспільстві, низький рівень базової агресивності, прагнення слідувати нормам, прийнятим в суспільстві, підвищену емоційну ригідність, тенденцію до накопичення емоційно-негативних переживань. У ОСОБА_1 , є зміні у емоційному стані, індивідуально-психологичних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню як особистості, та виникли внаслідок незаконних дій органів прокуратури та міліції (поліції). Для ОСОБА_1 є психотравмувальною ситуація, пов`язана із десятирічним незаконним кримінальним переслідуванням та перебування у статусі обвинуваченого за злочини ( у тому числі особливо тяжкі) які він не вчиняв. Попередній орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду) відповідає заявленим вимогам та становить 3 000 000 (три мільйони) грн. (а.с.22-38 т.1)

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 1, 2 та 7 статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 23 ЦК України - моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" при визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється за рахунок держави.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28) Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, в особі Держаної казначейської служби України. Останню позивач зазначив лише як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах представляти державу в суді.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, твердження представника Державної казначейської служби України про те, що служба не є належним відповідачем у справі, помилковими та некоректними, оскільки відповідачем є в даному випадку є саме Держава Україна в особі Державної казначейської служби як відповідного органу, що наділений повноваженнями здійснювати платежі за рахунок бюджетних коштів.

Щодо посилань відповідача Одеської обласної прокуратури, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди на підставі положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", а оскільки ст. 2 даного закону містить вичерпний перелік підстав відшкодування державою шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, та оскільки закритті кримінального провадження по даній справі відбулось не зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тобто не на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, підставі для відшкодування відсутні.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом: якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: п. 3 не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення саме з підстав відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. (а.с.90 т.1), у зв`язку із чим суд доходить висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачеві державою шкоди, заподіяної внаслідок незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

В силу ст. 1176 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а протиправність їх дій та рішень презюмується.

Разом з тим, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суд першої інстанції, який заслуховує сторін та встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Суд бере до уваги те, що позивач без відповідної правової підстави протягом більш ніж 121 місяців перебував під кримінальним переслідуванням, був позбавлений права виїзду за межі України до своєї сестри, яка проживає у Сполучених Штатах Америки (а.с.55-56 т.2), втратив батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 від гіпертонічної хвороби серця. (а.с.82-84 т.1).

Суд вважає обґрунтованим та доведеним той факт, що у зв`язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів, які згодом закрили кримінальні провадження відносно позивача, останній зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу та завдав йому значних страждань. При цьому наявність такої шкоди, як вже зазначалося вище, визнається та не заперечується й відповідачами, які фактично заперечували лише щодо розміру її відшкодування.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 01 січня 2024 року розмір мінімальної заробітної плати складає 7100 грн. на місяць.

Аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд доходить висновку про необхідність компенсації позивачу спричиненої йому моральної шкоди внаслідок тривалого незаконного кримінального переслідування в більшій, ніж передбачено ч. 3 ст. 13 вказаного Закону сумі, проте в меншій, ніж заявлено до стягнення позивачем, а саме в розмірі 950 000 грн. 00 коп. Вказану суму суд вважає адекватною компенсацією позивачу понесених ним моральних страждань та достатньою для відновлення ним нормального життєвого укладу.

Суд критично сприймає висновок експерта про обґрунтованість заявленої до стягнення суми моральної шкоди в розмірі 3 000 000 грн., оскільки експертизу було проведено із використанням методики, не внесеної до Реєстру методик проведення судових експертиз, при проведенні експертизи експертом були взяті за основу суб`єктивні твердження позивача, зокрема про погіршення його взаємин з оточуючими, перебування дружини позивача внаслідок перебування позивача під слідством та судом без достатнього фінансового забезпечення, які не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Відповідні кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів її державного бюджету.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 158, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним переслідуванням задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, грошові кошти в сумі 950 000 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги після закінчення його апеляційного перегляду, якщо за його результатами рішення було залишено без змін.

Повний текст рішення складений 11 березня 2024 року.

Головуючий: