Справа № 358/410/23 Провадження № 2/358/219/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

представника відповідача Лях В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миронівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно (земельну частку «пай»), -

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом право власності земельну частку (пай), в землях колективної власності колишнього КСП «Надія» с. Іванівка Богуславського (Обухівського) району Київської області, розміром - 2,4 в умовних кадастрових гектарах за рахунок вільних земель на території Миронівської міської ради Київської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої залишилось спадкове майно, в тому числі право на земельну частку (пай). За життя спадкодавець ОСОБА_2 була членом КСП «Надія» с. Іванівка Богуславського (Обухівського) району Київської області, де працювала з січня 1936 року до січня 1973 року, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника № 567 від 28.04.1966, копією довідки КСП «ім. Ілліча» від 30.11.1973, копією протоколу № 42 від 22.01.1994 року, копією довідки КСП «ім. Ілліча» № 47 від 30.11.1973 та архівною довідкою №04.13/384 від 17.09.2019, однак ОСОБА_2 являючись колгоспним пенсіонером помилково не була включена до списку пайовиків КСП «Надія», які мали право на земельну частку (пай) та не видали відповідний сертифікат. Відсутність сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця ОСОБА_2 перешкоджає позивачу, як спадкоємцю за заповітом після смерті ОСОБА_2 , оформити в нотаріальному порядку право на спадкове майно.

Ухвалою судді від 10 квітня 2023 року було прийнято до свого провадження вказану позовну заяву та призначено підготовче судове засідання на 05 травня 2023 року, яке завершено 11 жовтня 2023 року.

Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 11 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 14 листопада 2023 року.

В судові засідання призначені на 02 лютого 2024 року та 11 березня 2024 року позивач та його представник - адвокат Чайка О.В. не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Головуючим в судовому засіданні, з огляду на повторну неявку представника позивача в судове засідання та відсутність заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача, поставлено на обговорення питання про залишення позовної заяви без розгляду відповідно до пункту третього частини першої статті 257 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_3 , вказала на необхідність залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз зазначених норм вказує на те, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Зазначений правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі № 756/16448/18 (провадження № 61-16720св20), від 20 червня 2022 року у справі № 607/2015/17 (провадження № 61-19391св21), який суд враховує під час розгляду цієї справи з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Також, відповідно до позиції Верховного Суду, яка зазначена у постанові від 12.08.2022 року в справі № 686/32906/19, законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Судом встановлено, що позивач та його представник, які повторно не з`явилася у судове засідання, належним чином були повідомлені про дату, час і місце його проведення, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 127), яке було отримане представником заздалегідь. У той же час, в матеріалах справи відсутня заява позивача чи його представника про розгляд справи 02.02.2024 та 11.03.2024 за їх відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, оскільки належним чином повідомлений позивач та його представник без поважних причин повторно не з`явилися в судове засідання, що, крім іншого, може свідчити про втрату інтересу позивачем до зазначеної цивільної справи, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду. Разом із тим, суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу, що залишення його позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду з аналогічним позовом.

Оскільки, позивач та його представник повторно в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не повідомили суд про причини неявки, заяви про розгляд за їх відсутності не подали, а тому суд приходить до висновку, що дану позовну заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 131, 257 ч.1 п.3, 353-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Миронівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно (земельну частку «пай»), залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов