Дата документу 02.04.2024 Справа № 317/457/24
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 317/457/24 Головуючий у 1-й інстанції: Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/788/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Подліянової Г.С.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 січня 2024 року про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектро-постачання» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування заяви зазначено, що на підставі укладеного між ТОВ «Запоріжжяелектропостачаня» та ОСОБА_1 договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії з 01 січня 2019 року, боржником було спожито електричну енергію за період з 01 січня 2019 року по 01 листопада 2023 року, загальний обсяг якої складає 32577 кВт*год, що підтверджується листом від 01 грудня 2023 року за №062-062/288 адміністратора комерційного обліку, функції якого у Запорізькій області виконує ПАТ «Запоріжжяобленерго» про фактичний обсяг, період споживання, за особистим рахунком споживача (боржника) 62102083 за адресою: АДРЕСА_1 . В порушення умов договору в частині оплати вартості електричної енергії за період з 01 січня 2019 року по 01 листопада 2023 року на суму 55 411,38 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за спожиту електроенергію.

На підставі вищевикладеного, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» просило суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги житлово-комунальні послуги, а саме за спожиту електричну енергію у розмірі 55 411,38 грн за період з 01 січня 2019 року по 01 листопада 2023 року; 3% річних від суми заборгованості у розмірі 1 027,24 грн за період з 23 грудня 2019 року по 23 лютого 2022 року; суму інфляційних витрат у розмірі 3 379,18 грн за період з 01 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 302,80 грн.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 31 січня 2024 року відмовлено ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про недоведеність безспірності вимог щодо видачі судового наказу, оскільки про безспірність його вимог свідчить публічний договір про постачання універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті. Вказує, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, якщо вони фактично надані постачальником та отримані споживачем, не може бути підставою для звільнення останнього від їх оплати. Подана ним до суду першої інстанції заява про видачу судового наказу відповідає вимогам статті 163 ЦПК України, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у видачі судового наказу, не врахувавши норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 частини 1 ст. 353 ЦПК України передбачено оскарження ухвали суду про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 13 ст.7ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції керувався ст.ст. 163, 165 ЦПК України та виходив із того, що доказів на підтвердження договірних відносин із боржником щодо надання послуг із постачання електричної енергії суду не надано. Із заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, що унеможливлює перевірку безспірності заявленої заборгованості, а також не надано доказів реєстрації боржника за адресою куди було надано послуги електропостачання ( АДРЕСА_1 ) або належності даного будинку їй на праві власності.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що у січні 2024 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернулися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги житлово-комунальні послуги, а саме за спожиту електричну енергію у розмірі 55 411,38 грн за період з 01 січня 2019 року по 01 листопада 2023 року; 3% річних від суми заборгованості у розмірі 1 027,24 грн за період з 23 грудня 2019 року п 23 лютого 2022 року; суму інфляційних витрат у розмірі 3 379,18 грн за період з 01 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 302,80 грн (а.с.1-5).

Відповідно до довідки Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 25 січня 2024 року за №15/13-25 на запит суду першої інстанції, виконавчий комітет Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області повідомляє, що згідно реєстру територіальної громади Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області відомості щодо місця реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 відсутні, не зареєстрована(а.с.47).

До заяви про видачу судового наказу заявником додано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію ТОВ «Запоріжжяелектропостачання»; статут товариства; копія публічного договору; вимога заявника про погашення суми заборгованості та докази її направлення; лист начальника Запорізького РЕМ В. Рогак; детальний стан розрахунків заборгованості; розрахунки суми 3% річних та суми інфляційних нарахувань; договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с. 43).

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «наказне провадження» ЦПК України(статті 160-173).

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК України).

Частиною 2 вказаної вище статті зазначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч.1 вказаної статті заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Згідно з ч.2 зазначеної статті у заяві повинні бути зазначено: 1)найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище ім`я та по батькові) ( для фізичних осіб ) заявника і боржника, їх місце знаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб-громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ч.3 вказаної статті до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Саме безспірність вимог є підставою для видачі судового наказу, в іншому випадку вирішення питання стягнення заборгованості вирішується судом в порядку позовного провадження (загального або спрощеного) з дотриманням принципів змагальності сторін, доведення учасниками справи обставин, що мають значення для справи і на які кожна сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно з п.8 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з ч.1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Судовими рішеннями є: 1)ухвали; 2)рішення; 3)постанови; 4) судові накази (частина перша статті 258 ЦПК України).

Згідно з положеннями пункту 3 частини першої статті 260ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається, зокрема з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

В заяві про видачу судового наказу боржником зазначено, що між ТОВ «Запоріжжяелектропостачаня» та ОСОБА_1 , керуючись Законом України «Про ринок електричної енергії», ПРРЕЕ, ст.ст.633,634, ч.2 ст. 642 ЦК України укладений Договір шляхом фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії з 01 січня 2019 року. А тому на думку ТОВ «Запоріжжяелектропостачаня» 01 січня 2019 року з заявником Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який вважається щорічно продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявить про припинення його дії або перегляд його умов. На момент подачі відповідної зави про видачу судового наказу жодна із сторін договору не заявила про припинення його дії або перегляду його умов. Боржником було спожито електричну енергію за період з 01 січня 2019 року по 01 листопада 2023 року, загальний обсяг якої складає 32577 кВт*год, що підтверджується листом від 01 грудня 2023 року за №062-062/288 адміністратора комерційного обліку, функції якого у Запорізькій області виконує ПАТ «Запоріжжяобленерго» про фактичний обсяг, період споживання, за особистим рахунком споживача (боржника) 62102083 за адресою: АДРЕСА_1 . В порушення умов договору в частині оплати вартості електричної енергії за період з 01 січня 2019 року по 01 листопада 2023 року на суму 55 411,38 грн, що підтверджується Розрахунком заборгованості за спожиту електроенергію.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Оскільки заборгованість згідно заяви про видачу судового наказу виникла станом на 2019-2023 роки, то застосуванню до цих правовідносин підлягає Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІ, який є наразі чинним.

Відповідно доч.5 ст. 20 вказаного Закону, послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами Правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з ч. 2 статті 14 цього Закону, комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів.

Між тим, індивідуального договору про постачання електричної енергії ОСОБА_1 заявник до заяви не додає, як це передбачено п. 3 ч. 3 статті 163 ЦПК України.

У заяві представник ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» як на законність своїх вимог щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилається на типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який був опублікований на сайті постачальника.

Проте як у заяві, так і наразі в апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що такий договір вважається укладеним, якщо споживач приєднався до нього вчиненням будь-яких дій, а саме, наданням письмової заяви, шляхом оплати рахунку постачальника та/або фактом споживання електричної енергії.

Водночас, суд першої інстанції вірно вважав, що тільки наявність договору з чітко визначеними умовами може бути безспірним доказом щодо його умов.

Між тим, оскільки заяви-приєднання споживач не підписувала, то решта дій боржника має доводитись, а відтак укладення договору в такий спосіб не є безспірним фактом, а має доводитись постачальником та перевірятись судом із аналізом відповідної доказової бази.

Таким чином, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, який підписаний споживачем (письмовий чи електронний), позбавляє можливості перевірити наявність між сторонами договірних правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг, зокрема, встановити їх функціональне призначення, порядок розрахунків, відомості про наявність лічильника у споживача, порядок зняття і передання показів, фактичні дії з цього приводу, кількість споживання електричної енергії протягом періоду заборгованості, а відтак, і безспірність вимог заявника.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що за відсутності договору про житлово-комунальні послуги у визначеній приписами ч. 3 статті 163 ЦПК України належній формі, заява ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» не може бути задоволена.

При цьому, колегія вказує, що посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутність такого договору не звільняє боржника від оплати за фактично надані послуги, є обґрунтованими для вирішення питання щодо заборгованості у інший спосіб (позасудовому порядку, позовному судовому порядку), але не у порядку наказного провадження, для якого наявність такого договору є обов`язковою.

Крім того, слід зазначити, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» не надано суду належних доказів на підтвердження безспірного виникнення заборгованості у ОСОБА_1 за спожиту електричну енергію.

Заявником також не надано жодних доказів того, що боржник є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що вона проживає за даною адресою і користується послугами заявника, тобто не надано доказів того, що вона є індивідуальним споживачем послуг за електричну енергію за вищезазначеною адресою у розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Також до заяви про видачу судового наказу не додано сплаченого споживачем рахунку (квитанції) за надані заявником послуги чи іншого документального підтвердження споживання ОСОБА_1 даних послуг.

За приписами п. 1 ч. 1 ст.165 ЦПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України у видачі судового наказу судом правомірно відмовлено.

Судом першої інстанції дотримано вимоги процесуального закону при вирішенні долі заяви про видачу судового наказу.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги відносно того, що суд позбавив його права на судовий захист, оскільки заявник не позбавлений права звернутися до суду про стягнення заборгованості в позовному порядку.

Доводи апеляційної скарги, що фактом приєднання споживача ОСОБА_1 до умов Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є споживання електричної енергії та оплата рахунків за електричну енергію, а тому копія даного договору та лист начальника Запорізького РЕМ Валерія Рогак від 01 грудня 2023 року за №062-062/288 про фактичний обсягу споживання електричної енергії кожного календарного місяця за період з 01 січня 2019 року по 01 листопада 2023 року із зазначенням в додатках за кожний місяць споживання кВт.ч. за адресою: АДРЕСА_1 , виставлення рахунків споживача є підтвердженням, що між сторонами існують договірні відносини і вимоги ст. 163 ЦПК України виконано, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у п.3, 4 ч. 3 ст.163 ЦПК України чітко встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості або інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом норм процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків ухвали суду та не спростовують правильність ухвали суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Аргументи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжя-електропостачання» залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 січня 2024 року про відмову у видачі судового наказу у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 02 квітня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Маловічко С.В.