Справа № 203/1222/24
Провадження № 2/0203/845/2024
УХВАЛА

29 березня 2024 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

08.03.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська надійшла позовна заява до до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.03.2024 року, цивільну справу № 203/1222/24, провадження № 2/0203/845/2024, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана судді канцелярією суду - 11.03.2024 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судом з метою визначення підсудності було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до відповіді № 486525 від 11.03.2024 року, з Єдиного державного демографічного реєстру, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 12.12.2015 року.

Ухвалою суду від 13.03.2024 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху, як така, що не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме не зазначено відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету; не надано оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1211,20грн. Тому судом був наданий позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду:

- виправленої редакції позовної заяви з доказами надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з зазначенням: відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету;

- оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1211,20грн, який підлягає перерахуванню на наступний рахунок: отримувач коштів ГУК у Дн-кiй обл/Центр.р/ 22030101 , код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155, банк отримувача казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0004631, код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу - судовий збір, за позовом ________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

На електронну адресу представника позивача e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначену представником позивача у позовній заяві та з урахуванням подачі позовної заяви через систему «Електронний суд», судом було направлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 13.03.2024 року, яка була доставлена на електронну скриньку представника позивача 25.03.2024 року о 13:34год., про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

28.03.2024 року через систему «Електронний суд» на виконання ухвали суду від 13.03.2024 року про залишення позовної заяви без руху представник позивача надав суду заяву на виконання вимог ухвали суду, в якій зазначає, що ним досі підтримується позиція про те, що позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є вимогою, яка сформована на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Тому позивач звільнена від сплати судового збору за подання даної позовної заяви.

Суд, розглянувши заяву представника позивача, надану на виконання вимог ухвали суду від 13.03.2024 року, доходить таких висновків.

Приписами ч. 3 ст. 185 ЦПК встановлено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, способом усунення виявлених недоліків позовної заяви мало би бути надання суду: виправленої редакції позовної заяви з доказами надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з зазначенням: відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету; оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1211,20грн.

При цьому суд звертає увагу представника позивача на те, що позивач не зазначила жодних доводів та доказів того, на які саме потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб, в чому полягало порушення прав позивача як споживача. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору (постанова Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 638/6060/18, постанова Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 757/40852/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Натомість, представником позивача подано до суду заяву на виконання вимог ухвали суду, в якій просить відкрити провадження у справі.

Таким чином, суд вважає, що у встановлений судом строк позивач не усунула недоліків позовної заяви.

Суд, вирішуючи питання щодо повернення позовної заяви, також керується практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі і фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Зазначена правова позиція також збігається з висновками Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року (заява № 70297/01) та Верховного Суду України, викладеними в його ухвалі від 28 вересня 2015 року у справі № 21-5496а15.

Таким чином, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства (рішення Європейського суду з прав людини «Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у встановлений судом строк позивач не усунула недоліків позовної заяви, що відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, є підставою для її повернення.

Керуючись ст. ст. 185, 260, 261, 285, 353 ЦПК України, суд,

уХвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що за змістом ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Ф.М. Ханієва