Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/159/21
Провадження № 2/332/5/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

за участю секретаря: Мусаєва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_3 , про визнання боргового зобов`язання таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсним договору іпотеки та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом (що в подальшому був уточнений) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_3 , про визнання боргового зобов`язання таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсним договору іпотеки та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначено, що 03.09.2008 позивачі вступили у боргові правовідносини з ТОВ «Український промисловий банк». Було оформлено кредит у розмірі 20 000 доларів США зі строком погашення до 02.09.2023. ОСОБА_2 у спірних відносинах виступала в якості майнового поручителя.

На забезпечення виконання зобов`язань у вищевказаних кредитних (боргових) правовідносинах позивачами було передано в іпотеку нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить останнім на праві спільної часткової власності. При посвідченні відповідного договору іпотеки нотаріусом було накладено заборону на відчуження зазначеного нерухомого майна.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2010 з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 було стягнуто заборгованість в розмірі 191 402,47 грн та судові витрати у вищевказаних боргових правовідносинах.

В проміжок часу з 2010 року і станом на вересень 2020 року, право вимоги у вказаному кредитному зобов`язанні неодноразово переуступалось. Відповідач ТОВ «Діджи Фінанс» як останній кредитор направляв на адресу позивачів повідомлення, в яких сума заборгованості вже становить 1 382 862,89 грн, в яких також зазначало про те, що у разі несплати заборгованості буде вчинено заходи досудового врегулювання на підставі відповідного застереження у іпотечному договорі шляхом відчуження права власності на заставне майно, з метою задоволення вимог.

Окрім того, заборгованість за вказаними кредитними правовідносинами була стягнута також і на підставі виконавчого напису № 664, вчиненого 06.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною.

У зв`язку з наведеним, позивачі вважають, що:

-боргове зобов`язання є таким, що не підлягає виконанню, адже звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору;

-дії зі сторони кредитора мають ознаки посягання на право приватної власності;

-договір іпотеки є недійсним, оскільки не було правових підстав для передачі нерухомого майна «садиби» в іпотеку. Оскаржуваний договір системно не відповідає приписам ст. 5 Закону України «Про Іпотеку»;

-заборгованість за виконавчим написом не була безспірною, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису були порушені норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,

тому просять суд задовольнити їх вимоги у повному обсязі, застосувати строки позовної давності, а також стягнути понесені ними судові витрати.

Від представника відповідача до суду надійшли відзив та письмові пояснення на уточнену позовну заяву, в яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на те, що, відповідно до статей 526, 527, 530, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України та умов договорів, банк виконав зобов`язання зі свого боку за кредитними договорами № 79-0111009/ФКВ-08 від 03.09.2008 та № 80-0111009/ФК-08 від 03.09.2008 та надав кредит у розмірах, визначених за цими договорами, а позичальники ухиляються від виконання взятих на себе зобов`язань. Заочне рішення від 08.12.2010 у справі № 2-2250/10 встановлює розмір боргу станом на дату винесення рішення, а враховуючи те, що позивачі як боржники і надалі продовжують користуватися коштами, але оплату не вносять, у відповідача є законне право звертатися за стягненням заборгованості за інші періоди, а також вимагати стягнення коштів в порядку ст. 625 ЦК України. Щодо іпотечного договору відповідач зазначає, що у нього є всі законні підстави вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а у раз його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. На думку відповідача, звернувшись до суду, позивачі намагаються не захистити своє порушене право, а уникнути відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань.

Від представника позивачів - адвоката Качуренко Ю.Ю., надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Від представника відповідача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі їх представника. Просять відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених в письмовій позиції, що долучена до матеріалів справи, а також у зв`язку з пропуском позивачами строків позовної давності.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя Яцуна О.С. від 01.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження (т. 1 а.с. 39-40).

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя Яцуна О.С. від 15.08.2023 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті (т. 3 а.с. 67-68).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо кредитних договорів та договору поруки.

Судом встановлено, що 03.09.2008 між ТОВ «Український промисловий банк» та позивачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір на придбання нерухомості (первинний і вторинний ринок) та кредит під заставу нерухомості № 79-0111009/ФКВ-08 (т. 1 а.с. 14-20), а також кредитний договір Відновлювальна кредитна лінія на сплату страхових платежів № 80-0111009/ФКВ-08.

Відповідно до умов кредитного договору № 79-0111009/ФКВ-08, банк надає позичальнику кредитні кошти в розмірі 20 000 доларів США (п. 1.1). Строк кредитування складає 180 місяців (п. 1.2). Дата повернення кредиту - 02.09.2023 (п. 1.3). Процентна ставка за користування кредитом - 12,4% річних (п. 1.5).

Відповідно до умов кредитного договору № 80-0111009/ФКВ-08, банк надає позичальнику кредитні кошти в розмірі 828,54 грн. Строк кредитування складає 180 місяців. Дата повернення кредиту - 02.09.2023. Процентна ставка за користування кредитом - 22,0% річних, а також штрафні санкції.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується з боку позивачів, що Банк на виконання умов кредитних договорів № 79-0111009/ФКВ-08 від 03.09.2008 та № 80-0111009/ФК-08 від 03.09.2008 свої договірні зобов`язання виконав і надав кредитні кошти. Позичальники ж, в свою чергу, ухилялись від виконання свої обов`язків, адже вже 13.07.2010 первісний кредитор ТОВ «Український промисловий банк» звертався до суду з позовом про стягнення з позивача ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 79-0111009/ФКВ-08 від 03.09.2008 в розмірі 191 402,47 грн, що утворилась станом на момент подачі позову (05.07.2010 - дата складання позову). Згідно позовної заяви, грошові кошти за кредитним договором не поступали з грудня 2008 року (справа № 2-2250/10).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2010 в рамках справи № 2-2250/10, задоволені позовні вимоги ТОВ «Український промисловий банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з останніх на користь товариства стягнуто заборгованість за кредитним договором № 79-0111009/ФКВ-08 від 03.09.2008 в розмірі 191 402,47 грн та судові витрати (т. 1 а.с. 22).

Вказані вище обставини, в силу ст. 82 ЦПК України, в рамках даної справи доказування не потребують.

Отже, з наведеного вбачається, що з боку позичальників вбачається порушення умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що заочним рішенням від 08.12.2010 заборгованість стягнута лише станом на дату винесення рішення. Вимога від 02.12.2020 за Вих. № 79-0111009/Zфквіп-08 становить суму заборгованості, що утворилась вже станом на 02.09.2020. В свою чергу позивачі не надали суду підтверджень того, що ними сплачена заборгованість за укладеними кредитними договорами, відповідно, у суду немає підстав вважати, що їх зобов`язання перед ТОВ «Діджи Фінанс» припинилися.

Отже, аналізуючи вищезазначені норми, з урахуванням досліджених матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що дії кредитора були абсолютно правомірними, підкріплені нормами чинного на той момент законодавства, а тому вимоги позивачів щодо визнання вимог ТОВ «Діджи Фінанс» за № 79-0111009/Zфквіп-08 від 02.12.2020 такими, що не підлягають виконанню, задоволенню не підлягають.

Щодо іпотечного договору.

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.

Судом встановлено, що 03.09.2008 між ТОВ «Український промисловий банк» та позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір № 79-0111009/Zфквіп-08 (т. 1 а.с. 10-13), відповідно до умов якого іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за: кредитним договором № 79-0111009/ФКВ-08 від 03.09.2008, кредитним договором № 80-0111009/ФК-08 від 03.09.2008 (п. 1.1).

Предметом іпотеки є будинок жилий АДРЕСА_2 , який складається з: житлового будинку, літньої кухні, сараю, вбиральні, парканів, замощень, водопроводу (п. 1.2).

Також зазначено, що нерухоме майно, що передається в іпотеку, розташоване на земельній ділянці площею 312 м2, яка не оформлена в приватну власність, постійне користування або оренду нікому не надавалась.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцям по 1/2 частці на прав спільної часткової власності на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2008, справа № 2-1522/2008р.

Право власності позивачів на будинок також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 240342848 від 13.01.2021 (т. 1 а.с. 7-9).

У своєму позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають про те, що «… відповідно до приписів п. 1.2 оскаржуваного Договору вбачається, що нерухоме майно є садибою, що розташована на земельній ділянці…».

На думку позивачів вбачається «відсутність правової підстави для передачі садиби … в іпотеку…, так як з огляду на відомості, викладені у п. 1.2 оскаржуваного Договору вбачається, що в іпотеку передано саме садибу, про свідчить зміст відповідного пункту…».

Згідно ч. 1 ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст. 380 ЦК України).

Така позиція позивачів спростовується безпосередньо п. 1.2 оскаржуваного Договору, оскільки в даному пункті чітко прописано, що предметом іпотеки є будинок жилий АДРЕСА_2 , який складається з: житлового будинку, літньої кухні, сараю, вбиральні, парканів, замощень, водопроводу і він розташований на земельній ділянці площею 312 м2, яка не оформлена в приватну власність, постійне користування або оренду нікому не надавалась. (п. 1.2).

Тобто, вбачається, що в іпотеку був переданий саме будинок, а садиба - це загальний термін, відповідно до якого садибою вважається земельна ділянка з розташованими на ній об`єктами.

На момент укладення договору іпотеки діяв Закон України «Про іпотеку» (в редакції від 12.05.2006).

Відповідно до ст. 3 цього Закону, іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Позивачі вважають, що з боку відповідача вбачаються ознаки посягання на право приватної власності.

Однак, у договорі іпотеки визначені права та обов`язки як іпотекодавців, так і іпотекодержателя. Вказаний договір підписаний сторонами, відповідно, умови, прописані в ньому, є узгодженими між ними.

За умовами оскаржуваного договору, іпотекодержатель має право: у випадку не виконання основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки (п. 2.1.4); у випадку порушення іпотекодавцями (позичальником) обов`язків за цим та/або кредитним договором вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (п. 2.1.6).

Разом з цим, в договорі іпотеки чітко визначений порядок звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки (п. 4).

Окрім того, вказане передбачене і нормами чинного на той момент законодавства.

Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 7 цього Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Приписами ст. 33 цього Закону визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, вимоги відповідача, що були надіслані позивачам для усунення заборгованості є обґрунтованими, вмотивованими та такими, що відповідають приписам чинного законодавства, а тому з боку відповідача відсутні жодні посягання на власність.

У зв`язку з викладеним, вимога про визнання договору іпотеки недійсним також задоволенню не підлягає.

Щодо виконавчого напису.

Судом встановлено, що 06.05.2014 за заявою ПАТ «Дельта Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. був вчинений виконавчий напис № 664, відповідно до якого було запропоновано звернути стягнення на майно, а саме будинок жилий АДРЕСА_3 . Вказаний будинок на підставі іпотечного договору № 79-0111009/Zфквіп-08 від 03.09.2008 переданий банку в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 79-0111009/ФКВ-08 від 03.09.2008. Строк платежу за договором настав 27.02.2014. Строк, за який проводиться стягнення з 01.07.2010 по 27.02.2014. За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна запропоновано задовольнити вимоги банку в розмірі 331 938,46 грн (т. 1 а.с. 125, т. 3 а.с. 3).

На момент вчинення виконавчого напису діяв Закон України «Про нотаріат» (в редакції від 11.08.2013).

Згідно ст. 87 цього Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Приватним нотаріусом Ярощук В.Ю. 06.05.2014 був вчинений виконавчий напис щодо позивачів як боржників за кредитним договором № 79-0111009/ФКВ-08 від 03.09.2008, майно за яким передано в іпотеку, відповідно до іпотечного договору № 79-0111009/Zфквіп-08 від 03.09.2008.

На виконання вимог ухвали суду від 23.12.2021 приватним нотаріусом до суду були надіслані належним чином засвідчені копії з нотаріальної справи за виконавчим написом № 664 від 06.05.2014.

Суд, уважно ознайомившись з наданими копіями та дослідивши їх у повному обсязі, прийшов до висновку, що приватним нотаріусом були дотримані вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису - 28.03.2014), з огляду на наступне:

-виконавчий напис вчинений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа (п. 2 Глави 12 Розділу І Порядку) (т. 3 а.с. 3);

-виконавчий напис вчинений на правочині, що передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів (п. 1.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку) (т. 3 а.с. 4-7);

-для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подана заява з відповідними відомостями (п. 2.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку) (т. 3 а.с. 10-12);

-виконавчий напис вчинений нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п. 2.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку) (т. 3 а.с. 18-19, 46-47);

-приватному нотаріусу подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем (п. 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку) (т. 3 а.с. 13-14).

Відповідно до п. 3.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису - 29.11.2001), у безспірному порядку можуть бути здійснено стягнення за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як вже зазначалось вище, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису були дотримані всі норми чинного на той момент законодавства, а тому відсутні підстави щодо визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Щодо строків позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено сторонами у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, якщо суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то він повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Вказане наведене у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 509/3589/16-ц.

В рамках даної справи не підлягають задоволенню заяви як позивачів, так і відповідача щодо застосування строків позовної давності, адже суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що вони є необґрунтованими, належним чином не вмотивованими та не підтвердженими жодними доказами.

Щодо скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2021 в рамках справи № 332/3610/20, провадження № 2-з/332/1/21, забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 51,1 м2, що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 1/2 частці, та який є предметом іпотеки в іпотечному договорі № 79-0111009/Zфквіп-08 від 03.09.2008.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню у повному обсязі, суд, керуючись наведеною вище нормою, скасовує арешт вказаного будинку.

Щодо судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з цим, понесені позивачами витрати при розгляді вказаної справи залишаються за ними.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, пов. 6, оф. 32, ), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-б, ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), про визнання боргового зобов`язання таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсним договору іпотеки та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишити без задоволення.

Скасувати арешт житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 51,1 м2, що належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 1/2 частці, та який є предметом іпотеки в іпотечному договорі № 79-0111009/Zфквіп-08 від 03.09.2008, накладений ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.01.2021 в рамках цивільної справи № 332/3610/20, провадження № 2-з/332/1/21.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складений 07.03.2024.

Суддя О.С. Яцун