КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №760/11192/22 Головуючий у 1 інстанції: Шереметьєва Л.А

Провадження №22-ц/824/1194/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

27 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС України Державної податкової служби України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до Головного управління ДПС України Державної податкової служби України, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання звільнити майно з податкової застави та зобов`язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

У серпні 2022 року Акціонерного товариства «Універсал Банк» звернулося з позовною заявою до Головного управління ДПС України Державної податкової служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання звільнити майно з податкової застави та зобов`язання вчинення дій.

Просило суд визнати протиправними дії Державної податкової служби України Головного управління ДПС у місті Києві щодо внесення до Акту опису майна № 147/26-15-13-06-13 від 31 грудня 2021 року нежилі будівлі / А, Б,В /, загальною площею 199, 8 кв.м. по АДРЕСА_1 , як джерело погашення податкового боргу та скасувати Акт опису майна № 147/26-15-13-06-13 від 31 грудня 2021 року; зобов`язати Головне управління ДПС України Державної податкової служби України звільнити майно з податкової застави та вчинити дії щодо зняття арештів та обтяжень нерухомого майна - нежилих будівель / А, Б,В /, загальною площею 199, 8 кв.м. по АДРЕСА_1 та вилучити з реєстру запис про об`єкт обтяження податковою заставою вказаних нежилих будівель за номером запису 46533867.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 09 червня 2008 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений Генеральний договір про надання кредитних коштів № BL 4387, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 290 000. 00 доларів США під 14,0% річних та 28% річних / підвищена процентна ставка/ за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором 09 червня 2008 року був укладений Договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку нежилі будівлі / А,Б,В /, загальною площею 199, 8 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки складається з нежитлової будівлі літ.А- загальною площею 96,4 кв.м., літ. Б- загальною площею 37, 0 кв.м., нежитлової будівлі В- загальною площею 66,4 кв.м.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 345 875. 07 доларів США заборгованості. що еквівалентно 2 736 425, 18 гр., звернуто стягнення на предмет іпотеки. Рішення суду не виконано.

Як стало відомо позивачу з інформаційної довідки № 72154489 від 12 лютого 2020 року предмет іпотеки - нежилі будівлі / А,Б,В /, загальною площею 199, 8 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2016 року ОСОБА_2 було неправомірно відчужено.

Підстави для припинення іпотеки визначено ст.17 Закону України « Про іпотеку», якою не передбачено припинення іпотеки внаслідок відчуження переданого в іпотеку майна.

19 грудня 2021 року приватним виконавцем Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Солом`янським районним судом м. Києва 11 серпня 2021 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

28 грудня 2022 року проведено арешт та опис іпотечного майна.

В ході проведення виконавчих дій стало відомо, що 28 липня 2021 року ДПС України ГУ ДПС у місті Києві прийнято рішення про опис майна, на яке на підставі рішення від 04 лютого 2022 року накладено обтяження на підставі Акт опису майна № 147/26-15-13-06-13 від 31 грудня 2021 року.

Договір, яким ОСОБА_2 вказані приміщення передані банку в іпотеку, є дійсним, укладений раніше накладених відповідачем обтяжень.

Крім того, виконавче провадження відкрито на підставі виданого судом виконавчого листа.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року позовні вимоги задовольнлено частково.

Визнано протиправним дії Головного управління ДПС України в м. Києві Державної податкової служби України щодо внесення до Акту опису майна № 147/26-15-13-06-13 від 31 грудня 2021 року нежилих будівель / А, Б,В /, загальною площею 199, 8 кв.м. по АДРЕСА_1 , як джерело погашення податкового боргу.

Зобов`язано Головне управління ДПС України в м. Києві Державної податкової служби України вжити заходи для припинення обтяження щодо переданого в податкову заставу майна - нежилих будівель / А, Б,В /, загальною площею 199, 8 кв.м. по АДРЕСА_1 за номером запису 46533867, та виключення його з Реєстру.

В решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, про часткове задоволення решти вимог позивача так як звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Враховуючи наявність судового рішення про звернення стягнення на передане боржником в іпотеку банку майно, суд вважає права позивача, як іпотекодержателя, порушеними, а вимоги про їх захист обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 30.06.2023, Головне управління ДПС України Державної податкової служби України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року незаконним та таким, що суперечить завданням цивільного судочинства, оскільки в її основу покладено висновки, які не відповідають обставинам справи та суперечать нормам матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що станом на 06.04.2023 настання обставин зазначених вище не відбулося, тому відповідач об`єктивно позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги позивача.

ГУ ДПС у м. Києві вважає акт опису майна від 31.01.22 № 147/26-15-13-06-13 правомірним та таким, що винесений відповідно до чинного законодавства.

Вказує, майно платника податків може бути звільнене з-під податкової застави після подання до Головного управління ДПС у м. Києві відповідного документу, що засвідчує настання будь-якої з подій, визначених п. 93.1 cт. 93 Кодексу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

20 листопада 2023 року представником позивача - АТ «Універсал Банк», ОСОБА_5 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта АТ «Універсал Банк» - Сербіна І.О., в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 09 червня 2008 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений Генеральний договір про надання кредитних коштів № BL 4387, за умовами якого останній був наданий кредит у розмірі 290 000. 00 доларів США під 14,0% річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань за даним договором в цей же день між сторонами основного договору був укладений Договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 передала в іпотеку банку нежитлові будівлі (нежитлова будівля, літ. А - загальною площею 96, 4 кв.м., нежитлова будівля, літ. Б - 37, 0 кв.м., нежитлова площа, літ. В - 66, 4 кв.м.), загальною площею 199, 80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належали ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2003 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 345 875. 07 доларів США заборгованості за умовами кредитного договору, що було еквівалентно на той час 2 736 425, 18 гр.

В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором звернуто стягнення на цей же предмет іпотеки - нежитлові будівлі / А,Б,В/ загальною площею 199, 80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В перегляді заочного рішення було відмовлено ухвалою суду від 30 листопада 2020 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 14 вересня 2022 року, в відкритті апеляційного провадження було відмовлено. Рішення суду вступило в законну силу.

11 серпня 2021 року на виконання рішення суду був виданий виконавчий лист.

Постаново приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. від 09 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження № 67848328.

Постановами приватного виконавця від 09 грудня 2021 року накладено арешт на майно боржника, винесена постанова про арешт майна боржника.

29 грудня 2021 року приватним виконавцем винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності- суб`єкта господарювання для участі в виконавчому провадженні для надання Звіту про оцінку арештованого майна.

З інформаційної довідки № 72154489 від 12 лютого 2020 року вбачається, що предмет іпотеки - нежилі будівлі / А, Б,В /, загальною площею 199, 8 кв.м. по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2016 року іпотекодавцем ОСОБА_8 було відчужено на користь ОСОБА_1 .

З цієї ж Інформаційної довідки вбачається, що 28 липня 2021 року ДПС України ГУ ДПС у місті Києві прийнято рішення про опис майна, на яке на підставі рішення від 04 лютого 2022 року накладено обтяження на підставі Акту опису майна № 147/26-15-13-06-13 від 31 грудня 2021 року та рішення про його передачу в податкову заставу.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 82 ЦПК України преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому суб`єктний склад сторін у справі не має бути повністю тотожним. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 94.1 статті 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті (пункт 94.3 статті 94 ПК України).

Пунктом 94.2 статті 94 ПК України передбачено підстави для застосування адміністративного арешту майна, серед яких, зокрема, є відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянт, про те що майно може бути звільнено з-під арешту лише після подання до ГУ ДПС у м. Києві відповідних документів.

Враховуючи, що відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 даного Закону пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.

09 червня 2008 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений Генеральний договір про надання кредитних коштів № BL 4387, за умовами якого останній був наданий кредит у розмірі 290 000. 00 доларів США під 14,0% річних.

В цей же день між сторонами основного договору був укладений Договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 передала в іпотеку банку нежитлові будівлі (нежитлова будівля, літ. А - загальною площею 96, 4 кв.м., нежитлова будівля, літ. Б - 37, 0 кв.м., нежитлова площа, літ. В - 66, 4 кв.м.), загальною площею 199, 80 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належали ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2003 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 6 ст. 3 Закону України « Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

З Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що обтяження на заборону на нерухоме майно на підставі укладеного маж банком та ОСОБА_2 . Договору іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом Кравченко І.С. 09 червня 2008 року.

Згідно з ч.ч.2 та 3 ст.12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у справі № 825/1764/16 від 19 червня 2019 року, накладення арешту на нерухоме майно, передане в іпотеку, є порушенням прав іпотекодержателя, який в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, може звернути стягнення на предмет іпотеки.

В постанові в справі № 910/4772/17 від 10 квітня 2018 року Верховний Суд зазначив, що в разі, коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно.

При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що діями відповідача з передачі майна, переданого позивачу в іпотеку, в податкову заставу, порушені права позивача, як іпотекодержателя.

Відповідно до п. 87.3.1 ст.87 Податкового кодексу України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків: майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави.

В п.89.2 ст.89 цього кодексу зазначено, що право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Відповідно до п.90.1 ст.90 Податкового кодексу України пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.1Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Колегія суддів, прийшла до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків задовольнивши позовну заву частково шляхом зобов`язання відповідача вжити заходи для припинення обтяження щодо переданого в податкову заставу майна - нежилих будівель / А, Б,В /, загальною площею 199, 8 кв.м. по АДРЕСА_1 за номером запису 46533867, та виключення його з Реєстру.

Інші доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються висновками колегії суддів та на рішення суду першої інстанції не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України Головного управління ДПС у м. Києві залити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту виготовлення повної постанови.

Повний текст постанови складено 7 березня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко