Справа №705/1485/16-ц
2/705/26/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді Годік Л.С.

секретаря судового засідання Давидяк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (сервітутом),

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (сервітутом) за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є власниками суміжних земельних ділянок та відповідно до акту погодження розподілу земельної ділянки від 18.08.2010 між ними погоджено розподіл земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_1 , відповідно до якого встановлений сервітут. Відповідач ОСОБА_3 почала перешкоджати позивачу ОСОБА_4 у користуванні належною їй земельною ділянкою, на яку встановлено сервітут, яка є проходом до будинку позивача. Вказану земельну ділянку відповідач постійно розриває, вимагає перенести водопровід, який по ній проходить, вказує на каналізацію, якої там фактично не існує. Мирним шляхом вказане питання вирішити не виявилось можливо. Тому за захистом своїх порушених прав вона звернулася з позовом до суду.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшло заперечення на позовну заяву, в якому зазначено, що вона не погоджується із заявленим позовними вимогами та зазначає, що вона взагалі не розуміє де саме розмежування її земельної ділянки, адже акту узгодження меж вона не підписувала, документів не бачила. Трубу водопроводу та газопроводу вона не пошкоджувала, а зробили це служба водоканалу та служба газопостачання, оскільки проводили комунікації до домоволодіння ОСОБА_4 . Вона нікому не чинить жодних перешкод та зазначає, що в усіх земельних документах були допущені якісь помилки, які так і не були виправлені.

Позивач ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 24.12.2019 у вказаній справі залучено як правонаступників позивача, яка померла, - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За вх. № 97 від 03.01.2020 від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла заява про уточнення позовних вимог, обґрунтована тим, що вони є спадкоємцями першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_4 , у зв`язку з чим і вступають позивачами у вказаній цивільній справі. Вони успадкували після смерті матері домоволодіння по АДРЕСА_2 та стали його співвласниками, тобто, прийняли всі її права та обов`язки. Однак, їхні права у користуванні вказаним домоволодінням порушуються неправомірними діями відповідачки ОСОБА_3 , адже вона самовільно розкопала земельну ділянку, яка виділена як сервітут, відкопала трубу водопроводу та пошкодила її, що унеможливило проїзд до будинку АДРЕСА_2 , ускладнило прохід до нього та повністю було припинено водопостачання до будинку. Після смерті ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_3 продовжує свої протиправні дії та намагається відкопати трубу газопроводу, погрожує її пошкодити, встановила металеві стовпи, до яких прикріпила паркан із сітки-рябиці, що взагалі виключило проїзд до належного позивачам будинку. Позивачі зазначають, що вони не тільки позбавлені можливості вільного доступу до належного їм будинку, але й не мають можливості належним чином оформити спадкові документи, адже частина земельної ділянки, яка є сервітутом та межує з домоволодіннями також входить до спадщини, але через неправомірні дії відповідача неможливо все оформити. В добровільному порядку вирішити питання користування сервітутом неможливо, тому позивачі подали заяву про уточнення позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи у її відсутність.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Трепак О.І. в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви, в яких підтримують уточнені позовні вимоги, просять їх задовольнити та справу розглядати у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини її неявки суду не відомі.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання, про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.05.2020 за ОСОБА_4 , 1949 року народження, визнано право власності на житловий будинок «З», розміром 8.20х8.55(м), загальною площею 52,7 кв.м. та житловою площею 36 кв.м., та за ОСОБА_3 , 1951 року народження, визнано право власності на житловий будинок «Г», переобладнаний з літньої кухні, розміром 9.30х5.15(м), загальною площею 35,5 кв.м. та житловою площею 26,4 кв.м., житлову прибудову «Г-1», розміром 3.75х9.30(м) та вбиральню «Д», що розташовані по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 здійснила державну реєстрацію своїх прав 22.11.2020 відповідно до Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.05.2020, що підтверджується відповідною інформацією Уманського виробничого відділку КП «ЧООБТІ» Про державну реєстрацію прав.

Відповідно до Витягу з Рішення 3 сесії VІ скликання Уманської міської ради від 21.12.2010 №4.6-3/6, міська рада вирішила: передати у приватну власність громадянам України розташовані в межах м. Умань земельні ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4 площею 846 кв.м., в т.ч. сервітут (проїзд, прохід) площею 57 кв. м, за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Рішення 15 сесії VІ скликання Уманської міської ради від 29.11.2011 №3.17-15/6, міська рада вирішила: передати у приватну власність громадянам України розташовані в межах м. Умань земельні ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3 площею 846 кв.м., в т.ч. сервітут (проїзд, прохід) площею 58 кв. м, з правом користування сервітутом (прохід, проїзд) площею 57 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з Актом погодження розподілу земельної ділянки від 18.08.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погоджено розподіл земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_2 , відповідно до якого земельна ділянка за № НОМЕР_2 , площею 0,0058га являється сервітутом (проїзд), та земельна ділянка № НОМЕР_3 , площею 0,0057га теж являється сервітутом (проїзд). Зазначений Акт погоджений сторонами та підписаний ними.

Відповідно до висновку міськрайонного управління Держкомзему у м. Умані та Уманському районі від 22.02.2011 погоджено передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 846 кв.м. ( в т. ч. сервітут: проїзд прохід площею 58 кв.м.) при умові дотримання вимог Земельного кодексу України. Вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_3 у власність, в тому числі сервітут, а саме земельна ділянка площею 0,0058га, на яку встановлено обмеження та обтяження проїзд, прохід. З такими умовами ОСОБА_3 погодилася, про що свідчить її підпис в Акті погодження розподілу земельної ділянки від 18.08.2020.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.2 ст.395 Цивільного кодексу України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Згідно ст.401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Отже, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким способом.

Таким чином, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 402 Цивільного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, заповітом або рішенням суду; у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

В цьому контексті, згідно норми ч. 1 ст. 404 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку.

В силу ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Види права земельного сервітуту визначено ст.99 Земельного кодексу України, а саме: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; право на користування земельною ділянкою для потреб геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислової розробки родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) для видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення з правом будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу; право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; право прогону худоби по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; право на будівництво та проходження інженерних, кабельних, трубопровідних мереж, необхідних для повноцінного функціонування індустріальних парків; право на будівництво, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій; інші земельні сервітути.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 319 Цивільного кодексу України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

У відповідності до положень ч. 7 ст. 319 Цивільного кодексу України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або цього власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.ч. 1-3, 6 ст. 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 допустила порушення користування сервітутом, що призвело до обмеження можливості позивачів користуватися належним їм майно, а саме існують обмеження у проході до належного їм домоволодіння та проїзду до нього. З наданих фотознімків вбачається, що на вказаній земельній ділянці, яка є сервітутом викопані ями, накидане каміння та наявний паркан з сітки, що значно ускладнює рух по цій земельній ділянці.

Твердження того, що вказані руйнування були зроблені службою водоканалу та газовою службою при незаконному (самовільному) підведенні комунікацій до будинку позивачів, спростовується Довідкою КП «Уманьводоканал» №1139/07 від 17.12.2015, з якої вбачається, що в результаті проведених обстежень за заявою ОСОБА_3 встановлено, що порушень у підведенні водопостачання до будинку по АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_4 ), яке було здійснено згідно розпорядження Уманського виробничого управління водопровідного каналізаційного господарства від 06.11.2001 за №32 та робочого проекту не виявлено.

Також, відповідно до повідомлення ПАТ «Уманьгаз» № 2480 від 29.10.2014, газопостачання будинку АДРЕСА_1 , (абонент ОСОБА_4 ), виконано у відповідності до проекту №14-08-12, розробленому ПП «Перспектива» у 2012 році. Будівельно-монтажні роботи та ввід в експлуатацію газопроводу проведено у жовтні 2012 року. Газові мережі за даною адресою експлуатуються без порушень ПБСГУ.

Загальними засадами цивільного законодавства є саме судовий захист цивільного права та інтересу (п. 5 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення (ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Отже, позивачі, що наділені речовим правом на чуже майно, мають право на захист цього права у порядку і в спосіб передбачений главою 29 Цивільного кодексу України (ст.ст. 386-394).

При цьому, у відповідності до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Як зазначено в ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; інший спосіб, що встановлюється договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Оскільки зміст права користування чужим майном є непорушним як і право власності в цілому, відповідно таке право не може бути протиправно обмежено.

Наведені норми матеріального права та встановлені судом обставини у цій справі дають суду підстави для висновку, що позивачі мають право вимагати усунення перешкод у користуванні земельним сервітутом, через який вони мають право проходу чи проїзду. Водночас, розташування відповідачем на своїй земельній ділянці, відносно якої і встановлено земельний сервітут, паркану (огорожі) чи інших перешкод, унеможливлює та перешкоджає їм вільно користуватись таким земельним сервітутом, фактично обмежуючи їх у доступі до свого домоволодіння.

З урахуванням вище викладеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи суд дійшов до переконання, що вимоги позивачів щодо усунення перешкод у користуванні сервітутом є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню повністю.

Стосовно заявленої вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди судом встановлено наступне.

Виходячи з приписів статей 23, 1167ЦК України підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з таких елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в уточненій позовній заяві просять стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн., проте, дана вимога жодним чином не була обґрунтована та не підтверджена доказами. Позивачами не надано доказів спричинення їм моральної шкоди відповідачем.

Тобто, суд вважає, що позивачі, у порушення ст. ст. 12, 81 ЦК України не надали суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тому, вимоги з приводу стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, 13, 15, 16, 316, 319, 386, 391, 395, 401, 402 ЦК України, Земельним Кодексом України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою (сервітутом) за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 засипати ями та демонтувати встановлений нею паркан, що створює перешкоди для проїзду-проходу до будинку АДРЕСА_2 , який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_3 не створювати перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при користування земельним сервітутом площею 0,0058га за адресою: АДРЕСА_2 , які б унеможливлювали чи ускладнювали проїзд та прохід через сервітут.

Зобов`язати ОСОБА_3 не створювати перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при проведенні ремонтних робіт по відновленню труби водопостачання до будинку АДРЕСА_2 , яка проходить через земельний сервітут площею 0,0058га, за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_5 , та ОСОБА_1 , НОМЕР_6 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання через Уманський міськрайонний суд Черкаської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Леся Сергіївна Годік