Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2024 Справа №607/22702/23 Провадження №2/607/310/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

представника позивача адвоката Тришака О.Г.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Тришак Олег Григорович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Тришак О.Г. звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 є колишнім колгоспним двором, членами якого станом на 1991 рік були ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина в тому числі у на відповідну частку вказаного житлового будинку. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті останньої є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак ОСОБА_3 відмовилась від спадкування в його користь. 11.09.2023 між ним та відповідачем ОСОБА_2 , як спадкоємцями ОСОБА_4 було укладено Договір про поділ спадщини, за умовами якого до нього переходить відповідна частка житлового будинку АДРЕСА_1 . Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку вказаного житлового будинку приватним нотаріусом йому було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином, позивач просить: визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.11.2023 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тришак О.Г. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засіданні не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що позов визнає та не заперечує з приводу його задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засіданні не з`явилась, проте подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій вказала, що позов визнає та не заперечує з приводу його задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі та витребувану судом копію спадкової справи № 8/2023 заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на наступне:

Як вбачається з свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого 24.10.1987 Виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів №265 від 20.10.1987 та реєстрового напису вчиненого 24.10.1987 Тернопільським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації за №60, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 , дійсно належить колгоспному двору, що складається з 3-х членів, головою якого є ОСОБА_4 .

Рішенням Чистилівської сільської ради Народних депутатів двадцять першого скликання десятої сесії № 12 від 12.02.1991 «Про перейменування вулиць у селі Чистилів та Плотича» перейменовано назву вулиці та номер будинку в с. Плотича, а саме, адреса гр. ОСОБА_4 з АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки виданої Плотицьким старостатом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 53 від 26.01.2023, в АДРЕСА_4 ) станом на 15.04.1991 (колгоспний двір), були зареєстровані та проживали такі члени родини: голова двору ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з інформаційною довідкою №707 від 11.08.2023 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 житловий будинок з прибудовою літ. «А» загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., хлів з підвалом літ. «Б», криниця літ. «К», огорожа «1-3» по АДРЕСА_1 зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок видане Тернопільською районною радою 24.10.1987 на підставі рішення виконкому № 265 від 20.10.1987 та записано 24.10.1987 в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 60.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Плотича Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Виконавчим комітетом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 23.12.2022.

26.01.2023 ОСОБА_2 подав приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л.С. заяви №№ 21, 24 у яких зазначив, що від імені ОСОБА_4 складено на його ім`я заповіт, посвідчений Ліщинською Д.І., секретарем виконавчого комітету Плотицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 05.02.1997 за реєстровим № 7 та заповіт, посвідчений Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 20.03.2013 за реєстровим № 30, проте він усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають істотне значення, без застосування до нього фізичного або психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею відмовляється від належної йому частки спадкового майна за цими заповітами, яке залишилось після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та приймає усю спадщину за законом, яка залишилась після смерті останньої.

Також, 26.01.2023 ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л.С. заяви №№ 22, 25 у яких зазначив, що від імені ОСОБА_4 складено на його ім`я заповіт, посвідчений Плотицьким старостинським округом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 21.09.2022 за реєстровим № 3-51, проте він усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають істотне значення, без застосування до нього фізичного або психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею відмовляється від належної йому частки спадкового майна за цим заповітом, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та приймає усю спадщину за законом, яка залишилась після смерті останньої.

Крім того, ОСОБА_3 26.01.2023 подала приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л.С. заяву № 23, у якій зазначила, що усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею відмовляється від належної їй частки спадкового майна, що залишилась після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь онука спадкодавця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . При цьому вказала, що їй нотаріусом роз`яснено зміст ч. 5 ст. 1273 та ч.6 ст. 1273 ЦК України про те, що її відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною і може бути відкликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

11.09.2023 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л.С. було посвідчено Договір про поділ спадщини, зареєстрований в реєстрі за №1222, укладений між спадкоємцями померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно якого у власність онука спадкодавця ОСОБА_1 переходить в тому числі частка у праві власності на житловий будинок із відповідною часткою господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Нечай Л.С. №237/02-31 від 14.09.2023, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на житловий будинок із відповідною часткою господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав відсутності розподілу часток та державної реєстрації на вказаний житловий будинок.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, який виготовлений 30.08.2023 ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_1 , житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із господарськими будівлями та спорудами (прибудова літ. «А», хлів з підвалом літ. «Б», криниця літ. «К») побудований у 1965 році та має загальну площу 49,1 кв.м, житлова площа - 31,5 кв.м., гараж під літ. «В» побудований у 2013 році.

Як роз`яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990.

Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УPCP 1963 в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Враховуючи вищенаведене житловий будинок по АДРЕСА_1 , із господарськими будівлями та спорудаминалежав кожному з членів колгоспного двору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в рівних частках по 1/3 частці.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.07.1990. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відтак, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина в тому числі і на належну їй 1/3 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 , із відповідною часткою господарських будівель та споруд.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до с. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (ч. 1 ст. 1265 ЦК України)

За змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Згідно з ч. 1ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 . Водночас, позивач ОСОБА_1 відмовився від прийняття спадщина за заповітом після смерті ОСОБА_4 та прийнявши спадщину за законом після смерті останньої, а також уклав з ОСОБА_2 договір про поділ спадщини від 11.09.2023, за умовами якого, житловий будинок по АДРЕСА_1 , із відповідною часткою господарських будівель та споруд переходить позивачу ОСОБА_1 .

За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18.

Так само у листі Вищого господарського суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що до 2004 року нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

У п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30.12.2004) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Згідно з п. 84 постанови документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.09.1992.

Також відповідно до п. 42 вказаного вище Порядку документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Системний аналіз зазначених вище положень свідчить про те, що до 05.08.1992 законодавець не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами з державною реєстрацією такого права. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності, а правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні.

Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна і містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

30.08.2023 ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , згідно якого останній побудований у 1965 році, а відтак у відповідності до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна цей будинок не є самочинним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Таким чином судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв спадщину після смерті останньої, однак позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, зокрема спірний житловий будинок, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок.

Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку, що спадкові права позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця майна померлого члена колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_5 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була здійснена самочинна прибудова, а саме гараж під літ. «В».

Так, згідно Інформаційної довідки №707 від 11.08.2023 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01.01.2013 за головою колгоспного двору ОСОБА_4 зареєстровано житловий будинок з прибудовою літ. «А» загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., хлів з підвалом літ. «Б», криниця літ. «К», огорожа «1-3» по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок видане Тернопільською районною радою 24.10.1987 на підставі рішення виконкому № 265 від 20.10.1987 та записано 24.10.1987 в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 60.

Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу, який виготовлений 30.08.2023 ФОП ОСОБА_6 , прибудова під літ. «В» гараж 2013 року побудови.

05.08.1992 на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Таким чином не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.12.2003 № 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_4 за життя не набула права власності на самочинне збудоване майно, а тому воно не може бути предметом спадкування та переходити до інших осіб - спадкоємців у розумінні ст. 1216 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині визнання права власності у порядку спадкування за законом на гараж під літ. «В»не підлягає задоволенню, оскільки не належав ОСОБА_4 за життя на праві власності або будь-якому іншому речовому праві.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 81, 200, 247, 259, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Тришак Олег Григорович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частку житлового будинку загальною площею 49,1 кв.м. із відповідною часткою господарських будівель та споруд, за виключенням гаража під літ. «В», які розташовані по АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 08.03.2024.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання АДРЕСА_6 .

Представник позивача: адвокат Тришак Олег Григорович, місце праці Майдан Волі, 4 офіс 50 м. Тернопіль, 46001.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання АДРЕСА_7 .

Головуючий суддя Н. Р. Кунець