КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року місто Київ.

Справа №759/16565//17/22-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1368/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року (ухвалено у складі судді Бабич Н.Д., повний текст складено 12.09.2023 р.)

у справі за позовом Акціонерного Товариства «СЕНС Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк" про визнання підвищення відсоткової ставки за кредитом неправомірним, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В подальшому, 30.10.2018 року позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.166-168 том №1).

Позов мотивований тим, що 13 вересня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2423, відповідно до умов якого надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 12,5 % річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 200 000 доларів США, за графіком вказаним в договорі починаючи з жовтня 2006 року до 12 вересня 2016 року. Вказував, що відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені вказаним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах передбачених цим договором та графіком погашення кредиту. Зазначав, що у порушення умов вказаного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 12 жовтня 2017 року у останнього була наявна прострочена заборгованість за кредитом у загальному розмірі 18 732,47 дол. США. Посилався на те, що 20 лютого 2018 року було здійснено сторно зайво нарахованих та сплачених відсотків у сумі 10789,82 дол. США та направлено на дострокове погашення заборгованості за основним боргом, банк просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 12 788,11 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 362 358,54 грн, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 7 944,65 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 225 116,28 грн; суми заборгованості за відсотками - 7 10,14 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 20 122,23 грн; розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3 642,05 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 103 199,61 грн; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 491,27 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 13 920,42 грн.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання дій щодо підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку незаконними, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів (а.с.121-126 том №1). Зустрічний позов мотивований тим, що 13 вересня 2006 року між ним та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2423, відповідно до умов якого надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 12,5 % річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 200 000 дол. США, за графіком вказаним в договорі починаючи з жовтня 2006 року до 12 вересня 2016 року. Вказував, що відповідно до розрахунків поданих позивачем нарахування відсоткової ставки за кредитним договором № 10-29/2433 від 13 вересня 2006 року банком було збільшено з 12,5 % річних до 14 % річних, у зв`язку з чим відбулося перерахування суми його заборгованості. Зазначав, що з розрахунку нарахування та сплат грошових коштів за кредитним договором, наданим позивачем вбачається, що він в період з 23 жовтня 2006 року по 25 травня 2016 року на виконання договору № 10-29/2423 мав сплатити: кредит в розмірі 268 300 дол. США та проценти за користування кредитом в розмірі 158 662,29 дол. США, що становить - 426 962,29 дол. США. Посилався на те, що ним в рахунок виконання зобов`язань в період з 23 жовтня 2006 року по 26 травня 2016 року було здійснено дострокове повне повернення кредиту та сплату процентів на загальну суму 437 364,41 доларів США, тобто, станом на 26 травня 2016 року загальний розмір надміру сплачених ним коштів становить 10 402,12 доларів США, які отримані банком безпідставно. ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.1-11 том №4), просив: визнати дії АТ «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») відносно зміни в односторонньому порядку умов договору кредиту № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року стосовно збільшення відсоткової ставки до 14 % річних незаконними; зобов`язати АТ «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») здійснити перерахунок відсотків згідно умов кредитного договору з урахуванням фактично отриманих грошових коштів у відповідних періодах;визнати зобов`язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року та додатковою угодою № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року, від 16 липня 2007 року укладеними між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 виконаними в період з 23 жовтня 2006 року по 25 травня 2016 року в повному обсязі та такими, що припинились 26 травня 2016 року; стягнути з АТ «Альфа-Банк» на його користь безпідставно отриманні кошти в розмірі 10 402,12 долара США, що згідно з курсом НБУ складає 254 638,69 грн та проценти за користування чужими грошовими коштами в період з 26 травня 2016 року по 25 травня 2019 року в розмірі 4 864,04 дол. США, що згідно з курсом НБУ складає 119 069,26 грн; стягнути з АТ «Альфа Банк» на його користь суму судового збору у розмірі 6 256,55 грн, оплату економічної експертизи в розмірі - 17 000 грн, витрати на правничу допомогу яка становить 64 500 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року, у задоволенні первісного позову АТ "Альфа-Банк" відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково (а.с.39-44, 115-121 том №4).

Постановою Верховного Суду від 28.01.2021 року скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів в розмірі 10 402,12 дол. США, що згідно з курсом НБУ складає 254 638,69 грн, та стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (а.с. 188-207 том №4).

Передано справу № 759/16565/17 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів в розмірі 10 402,12 дол. США, що згідно з курсом НБУ складає 254 638,69 грн, та стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Сенс Банк" заборгованість за договором кредиту №20-29/2423 від 13 вересня 2006 року у розмірі 12788,11 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 362 358,54 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 7944,65 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 225116,28 грн.; суми заборгованості за відсотками - 710,14 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 20122,23 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3642,05 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 103199,61 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 491,27 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 13920,42 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Сенс Банк" судові витрати в розмірі 48090 (сорок вісім тисяч дев`яносто) грн. 58 коп.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк" про зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів, -відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 09 жовтня 2023 року, згідно поштової відмітки, подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що прийняте судом першої інстанції рішення є незаконним, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не надано належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи.

Звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 28.07.2021 року передаючи справу на новий розгляд, зазначив, що при первинному розгляді справи суди не надали будь-якої оцінки первісному позову та часткове задоволення зустрічного позову зроблено виключно на підставі висновку експерта № 419/09/2019 від 16 вересня 2019 року, що суперечить положенням частин 1-3 статті 89 ЦПК України, суди не врахували, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України, суди не з`ясували за який період нарахована заборгованість та які її складові за первісним позовом: не врахували, що після настання строку виконання договору кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм ч. 1 ст. 417 ЦПК України, проігнорував вказівки касаційного суду при новому розгляді справи та прийшов до помилкового висновку про задоволення вимог банку в повному обсязі та відмови в задоволенні зустрічного позову.

Вказує, що банк не зазначає у своїх розрахунках з якого саме періоду часу у позичальника виникла заборгованість при погашенні кредиту. Суд першої інстанції при повторному розгляді справи не надав належної оцінки розрахунку заборгованості, які надав банк, не встановив періоду часу з якого утворилась заборгованість, не врахував пояснень та доводів відповідача про те, що ОСОБА_1 здійснив дострокове повернення кредиту та процентів по кредиту 22 травня 2016 року на загальну суму 439 512, 32 долари США.

Зазначає, що в період з 23 жовтня 2006 року по 22 травня 2016 року позичальником ОСОБА_1 було сплачено банку 439 512,23 грн, з яких тіло кредиту становить 268 300 доларі США, проценти 171 212,32 долари США. Суд взагалі не перевірив і не оцінив даних обставин у справі.

Відповідач вважає, що помилковими є доводи суду першої інстанції, що висновок експерта є не належним доказом у справі, оскільки такий не узгоджується з доказами наявними у матеріалах справи. Такий висновок суд зробив без належної оцінки цього доказу.

Вказує, що помилковим висновком суду є те, що розрахунки позивача не спростовані відповідачем у справі, адже в матеріалах справи наявні заяви про переказ коштів та квитанції з яких вбачається , що відповідач достроково виконав зобов`язання.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належного обґрунтування відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

02 листопада 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив АТ «СЕНС БАНК» на апеляційну скаргу, якою просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Вказує, що всі платежі здійснені ОСОБА_1 відображенні у розрахунку за період з 22.09.2006 по 20.02.2018 р.р. в повному обсязі та у відповідні дати.

Звертає увагу, що 20.02.2018 року Банком було здійснено внутрішньобанківську операцію «сторно» нарахованих і погашених процентів в сумі 10 789,82 доларів США.

Вказує, що висновок експертизи суперечить всім іншим матеріалам справи та не може сприйматися як доказ необхідності здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій, що були проведені між сторонами кредитного договору.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - підтримала доводи апеляційної скарги. Представник АТ «Сенс-Банк» - Стовбун О.Й. - заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Норми права, які підлягають до застосування при вирішенні даного спору:

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Задовольняючи позов банку про стягнення заборгованості та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд вважав встановленими такі обставини:

13 вересня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2423 (а.с.4-7 том №1).

Згідно пункту 1.1 договору кредитор зобов`язався надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

У підпункті 1.1.1. пункту 1.1. статті 1 вказаного договору було визначено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», зі сплатою 12,5 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 200 000 дол. США, за графіком вказаним в договорі, починаючи з жовтня 2006 року до 12 вересня 2016 року.

16 липня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року, згідно якої сторони домовились викласти пункти 1.1.1, 1.3.1 договору в новій редакції:

- пункт 1.1.1.: надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», зі сплатою 12,5 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку визначеному цим договором, в межах максимального ліміту заборгованості до 266 000 доларів США, з графіком зменшення максимального ліміту заборгованості кожного 25 числа місяця, починаючи з липня 2007 року до 12 вересня 2016 року;

- пункт 1.3.1.: в день укладення цього договору кредитор укладає з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку чотирьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 1 919 000 грн.

У заяві про зменшення позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» вказував на те, що 20 лютого 2018 року було здійснено сторно зайво нарахованих та сплачених відсотків у сумі 10 789,82 доларів США та направлено на дострокове погашення заборгованості за основним боргом.

Банк зазначав, що він свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, однак ОСОБА_1 всупереч умов кредитного договору здійснював свої зобов`язання не належним чином, у зв`язку із чим у нього станом на 26 жовтня 2018 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 12 788,11 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 362 358,54 грн, яка складається з:

- суми заборгованості за кредитом - 7 944,65 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 225 116,28 грн;

- суми заборгованості за відсотками - 710,14 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 20 122,23 грн;

- розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 3 642,05 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 103 199,61 грн;

- розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 491,27 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 13 920,42 грн.

На підтвердження своїх вимог АТ «Укрсоцбанк» було надано розрахунок заборгованості (а.с.173-182 том №1), який суд визнав належним та допустимим доказом, який не був на думку суду спростований відповідачем, а тому суд дійшов висновку про порушення прав банку та задовольнив первісний позов в повному обсязі.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права, ті обставини справи, які суд вважав встановленими є недоведеними та спростовуються наданими відповідачем доказами, яким суд не надав належної правової оцінки, висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Щодо оцінки доказів, наданих сторонами на підтвердження основного та зустрічного позову:

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (статті 110 ЦПК України).

За результатами перегляду даної справи Верховним Судом, рішення суду, в частині визнання неправомірними дій банку щодо збільшення відсоткової ставкиз 12,5 % річних до 14 % річних, у період з липня 2008 року до вересня 2016 року залишено без змін, а тому неправомірність таких дій для вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості є вже встановленою обставиною, яка при повторному розгляді справи вже не доводиться.

На спростування доводів позивача про не повернення боргу, ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення у справі фінансово-економічної експертизи.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року за клопотанням представника відповідача у справі було призначено фінансово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Експертно-дослідної служби України.

За результатом проведення судово-економічної експертизи судовим експертом Тарасовою О. Б. було складено висновок експерта № 419/09/2019 від 16 вересня 2019 року (а.с.181 - 225 том №2), відповідно до якого: під час дослідження розрахунку вимог банку станом на 12 жовтня 2017 року позичальника ОСОБА_1 (зі сплати процентів за кредит, погашення основної суми боргу, пені) перед АТ «Укрсоцбанк» відповідності умовам укладеного між зазначеними сторонами договору відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року (в т.ч. зі змінами) встановлено наступні неузгодженості:

- банком при нарахуванні відсотків, починаючи з 01 липня 2008 року застосована ставка (14,00 % річних), не передбачена умовами договору кредиту та умовами додаткової угоди до нього (згідно пункту 1.1.1. - 12,50 % річних), що свідчить про утримання з позичальника додаткових нарахувань по відсотках, які збільшують фактичну вартість кредиту;

- в наданих та досліджених матеріалах справи відсутні документальні підтвердження погодження змін (ознайомлення позичальника про зміну відсоткової ставки та її підвищення), викладених в письмовій формі та підписаних сторонами, а також внесення змін до кредитного договору шляхом укладання додаткової угоди, що передбачено умовами пункту 2.12.1. договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року.

У висновку експерта також вказано, що в межах наявних матеріалів, відсоткова ставка зазначена у розрахунку вимог банку позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року станом на 12 жовтня 2017 року (а. с.13-16 тому 1), застосована при нарахуванні процентів за користування кредитом не відповідає умовам договору відновлюваної кредитної лінії № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року (в т. ч. зі змінами) та не узгоджується з наявними матеріалами:

- у розрахунку заборгованості банком при нарахуванні відсотків, починаючи з 01 липня 2008 року застосована ставка (14,00 % річних), не передбачена умовами договору кредиту та умовами додаткової угоди до нього (згідно пункту 1.1.1. - 12,50 % річних), що свідчить про утримання з позичальника додаткових нарахувань по відсотках, які збільшують фактичну вартість кредиту;

- в наданих та досліджених матеріалах відсутні документальні підтвердження погодження змін (ознайомлення позичальника про зміну відсоткової ставки та її підвищення), викладених в письмовій формі та підписаних сторонами, а також внесення змін до кредитного договору шляхом укладання додаткової угоди, що передбачено умовами пункту 2.12.1. надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року.

Крім того, у висновку зазначено, що в матеріалах справи наявна виписка по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2017 року по 06 березня 2018 року, у якій відображено інформацію стосовно нарахованих процентів, де банком відображено 20 лютого 2018 року стосовно нарахованих і погашених процентів по кредиту за розрахунком за період з 01 липня 2008 року по 24 вересня 2013 року, що не узгоджується з періодом нарахування відсотків у розмірі підвищеної відсоткової ставки 14,00 % річних (з 01 липня 2008 року по 12 жовтня 2017 року) та яка не передбачена умовами договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року (згідно пункту 1.1.1. ставка складає 12,5 % річних).

Також у висновку експерта вказано, що за наявними матеріалами, з урахуванням арифметичного перерахунку, наявна заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Укрсоцбанк» за договором відновлюваної кредитної лінії № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року (в т. ч. зі змінами) станом на 12 жовтня 2017 року підтверджується у розмірі: сума заборгованості за кредитом - 0,00 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 0,00 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 0,00 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 0,00 доларів США.

Розмір переплати за договором відновлюваної кредитної лінії № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року станом на 12 жовтня 2017 року складає 10 402,12 дол. США.

Експертом у висновку зазначено, що в межах наявних матеріалів, відсутнє положення про кредитування банку АТ «Укрсоцбанк». У зв`язку з відсутністю положення про кредитування банку АТ «Укрсоцбанк» не видається за можливе встановити відповідність методу нарахування банком процентів за кредитним договором № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року.

Під час дослідження розрахунку вимог банку кредитної заборгованості за кредитним договором № 10-29/2423 від 13 вересня 2006 року станом на 12 жовтня 2017 року (т. 1 а. с.13-16) встановлено застосування банком при нарахуванні відсотків методу «факт/360», що узгоджується з умовами пункту 2.6. договору №10-29/2423 від 13 вересня 2006 року.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновок експерта № 419/09/2019 від 16 вересня 2019 року суперечить іншим даним, які встановлені під час розгляду справи та спростовується наявними у справі доказами, зокрема, розрахуноком заборгованості станом на 12 жовтня 2017 року (а. с. 13-16 том №1) та розрахунком заборгованості станом на 26 жовтня 2018 року (а.с. 173-182 том №1), які не спростовані відповідачем у справі, а також не містить відповіді на всі поставлені судом питання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Скасовуючи, попереднє рішення суду першої інстанції, Верховний Суд зазначив:

"аналіз оскаржених рішень свідчить, що суди не надали будь-якої оцінки розрахункам заборгованості, наданих банком, а висновки про відмову у задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову зроблені виключно на підставі висновку експерта № 419/09/2019 від 16 вересня 2019 року, що суперечить положенням частин першої-третьої статті 89 ЦПК України;

суди не врахували, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України;

суди: не з`ясували за який період нарахована заборгованість та які її складові за первісним позовом; не врахували, що після настання строку виконання договору кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України."

Суд першої інстанції, не приймаючи, висновок проведеної судом експертизи, зазначив лише, що він не узгоджується з наданими банком розрахунками заборгованості , які взяв за основу, жодним чином не проаналізувавши такі розрахунки.

Так, апеляційним судом встановлено і це вбачається з розрахунків банку, які були надані до уточненої позовної заяви, що позивач, провівши "сторно" , в розрахунку, жодним чином не врахував, що ті кошти, які були надмірно сплачені боржником за неправомірно збільшені відсотки з липня 2008 року, мали одразу зараховуватись на погашення тіла кредиту.

Проте з жодного розрахунку, наданого позивачем , не вбачається поступове зменшення тіла кредиту , та нарахування відсотків за наступний місяць вже на зменшену суму тіла кредиту.

Лише розрахунок, експерта відображає нарахування відсотків з серпня 2008 року щомісячно на суму тіла кредиту, що залишалось не погашеним з урахуванням поступового його зменшення, за рахунок переплат по відсоткам за період з липня 2008 року до жовтня 2015 року.

Дослідивши розрахунок експерта, в якому були враховані всі платежі боржника, та поступове зменшення тіла кредиту і на суму переплат по безпідставно збільшених відсотках (з а.с.181 до 225 аркушу тому №2 ) судом встановлено, що 26 жовтня 2015 року була погашена остання сума боргу за тілом кредиту.

Відповідно нарахування відсотків з 24 листопада 2015 року вже не могло проводитись, тому, що відбулось дострокове погашення кредиту (а.с. 219).

Також апеляційним судом встановлено, що банком не нараховувались відсотки після закінчення строку кредитування, проте нараховувались відсотки в той період коли тіло кредиту вже було погашено, якби банк не застосував неправомірне збільшення відсоткової ставки.

Посилаючись на проведення "стороно", банк віднімав загальну суму переплат, проте не врахував, що кожного місяця на таку переплату мало бути меншим тіло кредиту на яку можна було нараховувати відсотки за наступний місяць. Це чітко видно, якщо порівняти розрахунок банку наданий до позову і розрахунок банку наданий до уточнення позовних вимог, з якого видно, що відсотки банк зменшив до 12, 5, але нараховував їх на ті ж само суми тіла, що і в першому розрахунку, в якому неправомірно нараховував 14 % з липня 2008 року.

При повторному розгляді справи апеляційним судом, також було задоволено клопотання відповідача про допит експерта в судовому засіданні, разом з тим, з огляду на те, що експерт перебуває за кордоном, такий допит повести не вдалось, але експертом в письмовому вигляді були надані відповіді на запитання, які були поставлені представником боржника та направлені експерту на електронну пошту.

Експерт зазначив, що нею досліджувалась виписка по особовому рахунку за період з 01 січня 2017 року по 06 березня 2018 року у якій було відображено сторно нарахованих процентів, що описано в дослідній частині висновку експертизи та таблиці № 5.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції не виконав вказівки Верховного Суду та не надав належної оцінки висновку, проведеної експертизи та розрахункам заборгованості, що надані позивачем в тому числі і розрахунку банку станом на 26 жовтня 2018 року на а.с. 173 том 1., який додавався до уточненої позовної заяви.

Жодних обґрунтованих підстав, вважати висновок експерта ОСОБА_4 від 16 вересня 2019 року, невірним - судом не встановлено, в рішенні не зазначено та позивачем не наведено.

Відповідно до умов договору боржнику з 23 жовтня 2006 року по 25 травня 2016 року на виконання договору № 10-29/2423 необхідно булосплатити: кредит в розмірі 268 300 дол. США та проценти за користування кредитом в розмірі 158 662,29 дол. США, що становить - 426 962,29 дол. США.

Судом встановлено, що боржником в рахунок виконання зобов`язань в період з 23 жовтня 2006 року по 26 травня 2016 року по договору було сплачено 437 364,41долари США, що підтверджується розрахунками позивача та висновком експертизи, тобто зобов`язання виконані в повному обсязі.

За таких обставин, апеляційний суд встановив погашення відповідачем заборгованості за кредитом в повному обсязі, а тому відсутні підстави для задоволення основного позову про стягнення заборгованості.

Щодо стягнення переплачених коштів, то вищенаведеним висновком експертизи також встановлена переплата по кредиту в сумі 10 402, 12 доларів США, яка підлягає стягненню з банку на користь боржника, права якого були порушені банком, внаслідок безпідставного збільшення відсоткової ставки, що призвело до переплати боржником по кредиту.

Щодо стягнення пені:

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пеніу тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції, стягуючи з відповідача пеню, не врахував, що прострочення мало місце не з вини боржника, а внаслідок неправомірних дій банку, які мали місце з липня 2008 року і продовжувались до вирішення справи в суді, та внаслідок не проведення належного перерахунку заборгованості, в якому б помісячно з 2008 року до 2015 року, відбувалось поступове зменшення тіла кредиту, за рахунок неправомірно збільшених відсотків. Колегія суддів констатує відсутність прострочення боржника, через встановлення неправомірних дій банку, щодо підвищення відсотків, та безпідставне нарахування заборгованості в більшому розмірі. За відсутності вини боржника, жодних підстав нараховувати та стягувати пеню у суду не було.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні основного позову, та часткове задоволення зустрічного позову в частині стягнення переплачених коштів по кредиту.

Щодо розподілу судових витрат

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до матеріалів справи позивач за зустрічним позовом сплатив судового збору за подачу зустрічного позову, заяви про збільшення позовних вимог на загальну суму 6256, 55 грн. , за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено 8153,07 грн.

З урахуванням розміру заявлених позовних вимог до суду першої інстанції, а також скасування апеляційним судом судового рішення з ухваленням нового, яким частково задоволено зустрічну позовну заяву, судом встановлено, що стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір у загальному розмірі 13 869 грн 32 коп.

Київський апеляційний суд також вважає за необхідне відшкодувати відповідачу витрати за проведення економічної експертизи в сумі 17 000 грн. Вказані витрати підтверджуються рахунком експертної установи № 71/05 від 30.05.2019 року (том 3, а.с. 17-18) та оригіналами квитанцій про оплату (том 3, а.с. 15)

Вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу:

У матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 від 02 січня 2019 року, яка була подана до суду першої інстанції, яким позивач за зустрічним позовом просив стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 64 500 грн (том 2, а.с. 17-22).

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 на підтвердження витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції надано копію Договору про надання правової допомоги № 022901/2018 від 29 січня 2018 року (том 2 а.с.23), копію Вартості юридичних послуг для фізичних осіб від 29 січня 2018 року (том 2 а.с. 24), квитанцію №1 про оплату згідно договору про надання правової допомоги року у розмірі 40 000 грн; квитанцію №2 про оплату згідно договору про надання правової допомоги року у розмірі 14 500 грн; квитанцію №3 про оплату згідно договору про надання правової допомоги року у розмірі 10 000 грн; Розрахунок №1 до Договору №022901/2018 (том 2, а.с. 30); Акт до договору про надання правової допомоги від 21.12.2018 року; Ордер на надання правової допомоги КВ № 152736.

Згідно розрахунку адвокат Денищенко-Богдан О.Л. надала такі послуги ОСОБА_1 : консультація, нормативно правовий аналіз з дослідженням документів; складення заяв та клопотань; представлення інтересів в судових засідань та інше.

Представник АТ «СенсБанк» подав заяву до суду першої інстанції, в якій заперечував проти задоволення заяви про відшкодування витрат на надання правової допомоги, вказуючи, що вони завищені та необґрунтовані.

При дослідженні судом вказаних у розрахунку №1 послуг, було виявлено послуги, які, надані не були, а тому і стягненню з відповідача не підлягають. Так, заперечення на заяву про зменшення позовних вимог та заява про збільшення позовних вимог підписані самим ОСОБА_1 . Також частина наданих послуг, зазначених в розрахунку, надавались в інших судових провадженнях.

Однак апеляційний суд враховує, що вказана справа розглядалась судом першої інстанції повторно. Під час такого розгляду адвокат Денищенко-Бостан О.Л. продовжувала надавати послуги з правової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ним були понесені витрати. З врахуванням того, що наявність витрат на правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами, їх оплата підтверджена квитанціями, такі послуги надавались як при первинному розгляді справи в суді першої справи, так і при повторному, колегія суддів вважає такі витрати розумними, необхідними та доведеними.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення першої інстанції та відмови у задоволенні первісного позову, колегія суддів вважає, що з Акціонерного Товариства «СЕНС Банк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції пропорційно розміру задоволених вимог - 64 500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні первісного позову Акціонерного Товариства «СЕНС Банк» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «СЕНС Банк» про визнання підвищення відсоткової ставки кредитного договору в односторонньому порядку неправомірним, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного Товариства «СЕНС Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 10 402, 12 дол. США.

Стягнути з Акціонерного Товариства «СЕНС Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи у розмірі 17 000 грн, витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 64 500 грн та судовий збір у розмірі 13 869 грн 32 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 березня 2024 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська