Судді Львівського апеляційного суду Савуляка Р.В. стосовно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2021 року та постанови колегії суддів Судової палати у цивільних справах від 29 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
У вересні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (далі АТ «ОГС «Львівгаз»), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11 березня 2020 року, просили суд:
- стягнути з АТ «ОГС «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, у сумі 1 555 015,86 грн;
- стягнути з АТ «ОГС «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, у сумі 1 279 028,00 грн;
- стягнути з АТ «ОГС «Львівгаз» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, у сумі 275 987,86 грн;
- стягнути з АТ «ОГС «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 225 342,00 грн моральної шкоди;
- стягнути з АТ «ОГС «Львівгаз» на користь ОСОБА_2 3 830 814,00 грн моральної шкоди;
- стягнути з АТ «ОГС «Львівгаз» на користь ОСОБА_3 2 103 192,00 грн моральної шкоди.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Згідно постанови Львівського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналися ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2021 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції дійшли висновків про те, що експертні висновки №3/3 від 13 лютого 2018 року та №2/1Д від 16 березня 2018 року є недопустимими доказами.

Позивачами не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження протиправної поведінки відповідача та наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою АТ «ОГС» «Львівгаз» та її результатом.

З моменту вибуху у будинку позивачів (20 січня 2017 року) сплинув значний час, об`єкт дослідження не може бути відновлений до стану, який був після вибуху, що є підставою для відмови в позові за недоведеністю вимог.

З такими висновками судів погодитись не можна із наступних підстав.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законності отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/3 (в редакції станом на час складення висновку експерта), підставою для проведення експертного дослідження є письмова заява (лист) замовника (юридичної або фізичної особи) з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються (пункт 1.8). Експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення експертиз. Хід і результати таких досліджень викладаються у висновку експертного дослідження. Висновок експертного дослідження складається за структурою та змістом висновку експерта, за такими винятками: у вступній частині висновку зазначається, хто і коли звернувся до установи чи безпосередньо до експерта із замовленням про проведення дослідження; опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку (пункт 4.23).

Таким чином, надані позивачами висновки експертних досліджень № 3/3 від 13 лютого 2018 року, № 2/1Д від 16 березня 2018 року складені відповідно до чинного на дату проведення законодавства, тому у суду не було підстав визнавати їх недопустимими доказами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів, експерт Львівського НДЕКЦ МВС України Шунькін В. М. в суді апеляційної інстанції надавав пояснення, зокрема щодо висновку експертного дослідження № 2/1Д від 16 березня 2018 року, але оцінки вказаним показам експерта суд апеляційної інстанції не надав.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 11 жовтня 2023 року при перегляді постанови Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року.

При новому розгляді справи в суді апеляційної інстанції експерт Головко В.Є., будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, підтвердив свій висновок експертного дослідження №3/3 від 13 лютого 2018 року, що на марлевих тампонах зі змивами, які містяться в двох номерних пакетах (2991533,2991518), слідів вибухових речовин (нафтопродуктів) та паливно-мастильних матеріалів не виявлено (т.7 а.с.229).

Допитаний в суді апеляційної інстанції під присягою експерт Шунькін В.М. підтвердив висновок експертного дослідження №2/1 Д від 16 березня 2018 року про те, що епіцентр вибуху, який стався 20 січня 2017 року в приватному будинку громадянина ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , знаходився в кімнаті 1-5 (нумерація експерта) в районі електровимикача, причина події 20 січня 2017 року в приватному будинку громадянина ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 є утворення в житлових приміщеннях вибухонебезпечної газоповітряної суміші за рахунок природного газу, витік якого відбувся з пошкодженого газопроводу, внаслідок чого стався об`ємний хімічний вибух (т.7 а.с.200).

В акті № 11 технічного розслідування причин аварії, пов`язаної з використанням газу у побуті від 19 травня 2017 року комісія встановила дві найвірогідніші причини цієї аварії:

1) можливе зберігання у вказаному житловому будинку невстановленої хімічної вибухопожежонебезпечної речовини (автомобільного пального, розчинника для фарб, тощо), яка могла бути використана для випалювання сажі з димоходу під час його чистки, розлиття чи випаровування якої згодом могло перевищити встановлений норматив порогової маси;

2) внаслідок можливого потрапляння у будинок природного газу внаслідок утворення негерметичності (не провар або тріщина) зварного шва на вуличному газопроводі низького тиску, на віддалі приблизно 2 метри від місця врізки газопроводу - вводу (довжиною 4,5 метри) до вищевказаного будинку та концентрації його у в межах від 5 до 15 % до об`єму приміщення - епіцентру вибуху, який відбувся приконтакті з іскрою внаслідок ввімкнення електровимикача освітлення.

У матеріалах справи відсутні будь - які докази можливого зберігання у будинку відповідачів невстановленої хімічної вибухопожежонебезпечної речовини (автомобільного пального, розчинника для фарб, тощо), яка могла бути використана для випалювання сажі з димоходу під час його чистки, розлиття чи випаровування якої згодом могло перевищити встановлений норматив порогової маси. А висновок експертного дослідження №3/3 від 13 лютого 2018 року є лише підтвердженням даного факту.

У той же час, висновок експертного дослідження №2/1Д від 16 березня 2018 року беззаперечно підтверджує другу причину цієї аварії, а саме: потрапляння у будинок відповідачів природного газу внаслідок утворення негерметичності (не провар або тріщина) зварного шва на вуличному газопроводі низького тиску, на віддалі приблизно 2 метри від місця врізки газопроводу - вводу (довжиною 4,5 метри) до вищевказаного будинку та концентрації його у в межах від 5 до 15 % до об`єму приміщення - епіцентру вибуху, який відбувся при контакті з іскрою внаслідок ввімкнення електровимикача освітлення.

Висновок судів про те, що бетонний шар та щільний шар фундаменту житлового будинку, глибина залягання якою є більшою, ніж глибина промерзання грунту, унеможливлює потрапляння природного газу під підлогу житлового будинку, що унеможливлює потрапляння газу всередину будинку суперечить акту № 11 технічного розслідування причин аварії, пов`язаної з використанням газу у побуті від 19 травня 2017 року (у якому зазначена друга технічна причина аварії) та висновку експерта №2/1Д від 16 березня 2018 року.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Таким чином, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Для відшкодування шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки за правилами статті 1187 ЦК України визначальним є те, що відповідні потенційні шкідливі властивості такого джерела проявились і призвели до завдання шкоди іншим особам.

Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18)).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 посилалися на те, що розподільний газопровід низького тиску по АДРЕСА_1 відноситься до устаткування підвищеної небезпеки та відповідач не забезпечив його належне обслуговування, що стало причиною вибуху в будинку позивачів тому просили стягнути з АТ «ОГС «Львівгаз» на підставі статті 1187 ЦК України матеріальну та моральну шкоду.

Зібраними по справі доказами доведено заподіяння позивачам майнової та моральної шкоди джерелом підвищеної небезпеки з вини відповідача, що є підставою для її відшкодування.

Отже, з огляду на викладене, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 лютого 2024 року не можна вважати законними та обґрунтованими, такими, що відповідають вимогам ЦПК України, принципам верховенства права та справедливості.

Суддя Львівського

апеляційного суду Савуляк Р.В.