КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/1116/23 Головуючий у І інстанції Ларіонова Н.М.
Провадження №22-ц/824/5694/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Нєстєрової Тамари Ігорівни на рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2013 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказувала, що відносини з відповідачем протягом останніх років погіршились, будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів. Подружні відносини між сторонами припинені більше року до дня подання позову, спільне господарство не ведеться, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, незалежно один від одного. Основною причиною розпаду сім`ї позивач вважає різні погляди на сімейне життя, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння.

Посилаючись на викладені обставини, просила розірвати шлюб.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянкою України, зареєстрований 19 грудня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1096.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Нєстєрова Т.І. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що сім`ю можливо зберегти, оскільки сторони даної справи повністю сумісні, мають спільні інтереси та небайдужі до проблем один одного.

Вказує, що до початку військової агресії РФ проти України в лютому 2022 року подружжя проживало однією сім`єю, мало гарні подружні відносини і не мали намір розривати шлюб. Негативні зміни у шлюбних відносинах з боку позивача почалися після того, як вона була змушена залишити з дитиною Україну через військову агресію РФ.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що відповідач під час розгляду справи у першій інстанції наголошував, що позивачем надано неправдиву інформацію з приводу насилля в сім`ї і погроз в її сторону з боку відповідача, що вона не змогла довести належними, достовірними та допустимими доказами.

Крім того, представник ОСОБА_1 - адвокат Нєстєрова Т.І. вказує на те, що розірвання шлюбу зашкодить інтересам спільної малолітньої дитини.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від представника відповідачаОСОБА_1 - адвоката Нєстєрової Т.І. до Київського апеляційного суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю представника відповідача з`явитись у судове засідання через відрядження.

08 березня 2024 року від ОСОБА_2 на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача.

Згідно положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням положень ст. 372 ЦПК України, враховуючи характер спірних правовідносин справи, що розглядається апеляційним судом та встановлення відсутності необхідності явки в судове засідання сторін та їх представників, вирішено проводити розгляд справи за відсутності позивача, відповідача та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи зі змісту ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає в повній мірі, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 19 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану подільського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1096, що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 .

Сторони даної справи мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в позовній заяві вказувала, що шлюбні стосунки припинені понад рік до дня подання позову, проживають сторони окремо, спільне господарство не ведуть, між ними втрачено почуття любові та взаємної поваги, можливості зберегти сім`ю у сторін не має, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам спільної малолітньої дитини.

Ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу Українипроголошує, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ст. 51 Конституції Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Отже, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Звертаючись з апеляційною скаргою, представник ОСОБА_1 - адвокат Нєстєрова Т.І. вказував на те, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, однак за період знаходження справи в суді апеляційної інстанції сторона відповідача не надала доказів того, що відносини міжсторонами змінились в сторону примирення.

Посилання в апеляційній скарзі на помилковість висновків суду щодо неможливості примирення сторін, не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження представника ОСОБА_1 - адвоката Нєстєрової Т.І. не підтверджені належними та допустимими доказами.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, представник відповідача у апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, тоді як доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду, що не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає неналежними та такими, що не заслуговую уваги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нєстєрової Тамари Ігорівни залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 01 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар