Справа № 308/4389/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Хамник М.М., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою в якій просить суд встановити юридичний факт, а саме, що він та ОСОБА_2 , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу в період з 28.04.1992 року по 2011 рік.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про неможливість розгляду даної справи в порядку окремого провадження, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.5 вказаної статті у судовому порядку може бути встановлений факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) вказано, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. […] Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито».

Зі змісту заяви вбачається, що причиною неможливості одержання (відновлення) документів, що посвідчують фактпроживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу в період з 28.04.1992 року по 2011 рік є винесення рішення Ворошиловським народним судом м.Донецька від 28.02.1992 року рішення про розлучення без його участі; допущення відділенням РАЦС в Донецьку неодноразової реєстрації розірвання та анулювання шлюбу без його відома.

Метою встановлення зазначеного факту заявник зазначає необхідність встановлення його фактичного статусу як одруженого за період з 1992 року по 2011 рік; необхідність підтвердження статусу одруженого на момент отримання дозволу не еміграцію в Канаду з 2004 року по 2007 рік.

Однак вказана мета не є переконливою, оскільки не зрозуміло яким чином підтвердження статусу заявника як одруженого у певний часовий період та на момент отримання дозволу на еміграцію в Канаду впливає на виникнення, зміну або припинення його суб`єктивних прав.

Крім того, як правило заінтересованою особою у справах про встановлення факту зазначають орган, яким відповідний факт не визнається, або орган, в якому заявник має намір реалізувати своє суб`єктивне право після встановлення такого факту в судовому порядку.

В даному випадку заявник вказує заінтересованою особою ОСОБА_2 , факт проживання з якою у фактичних шлюбних відносинах просить встановити.

У своїй заяві заявник також вказує на відсутність спору про право, що не заперечується ОСОБА_2 . Разом з тим, заявник у своїй заяві зазначає, що у період проживання з ОСОБА_2 придбавав майно, укладав кредитні договори тощо. Виходячи з наведеного, враховуючи необґрунтованість заявником мети звернення із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, відсутність доказів про обізнаність ОСОБА_2 про намір заявника звернутися до суду з такою заявою, суд приходить до висновку, що в даному випадку наявний спір про право, тому заява не підлягає розгляду в окремому провадженні.

Крім того, оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу введено в національне законодавство Сімейним кодексом України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт ні в позовному, ні в окремому провадженні не може бути встановлений до 01 січня 2004 року.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 186, 260-261,315 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали суду.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі надіслати заявнику разом із заявою та доданими до неї матеріалами. Копія заяви залишається в суді.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М.Хамник