Справа № 645/555/24
Провадження № 2/645/866/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2024 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Шевченко Г.С.,
за участю секретаря судових засідань - Базаки А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В обґрунтування вимог позивач зазначила, що 13 травня 2021 між нею та ОСОБА_2 було укладено усний договір про надання послуг, згідно якого відповідач взяла на себе зобов`язання перевести приміщення позивача за адресою: АДРЕСА_1 з житлового в нежитловий фонд, а позивач оплатити послугу на умовах 100% передоплати. Вказану послугу сторони оцінили в 4500 доларів США, яку позивач поетапно оплатила, а відповідач отримала цю суму в якості 100% авансу в повному обсязі. З невідомих причин ОСОБА_2 умови договору не виконала, послуги з переведення приміщення з житлового фонду в нежитловий не надала. Тому, зважаючи на приписи норм права, викладені в ст. 903 ЦК України, фактично 15.11.2021 р. договір про надання послуг було розірвано за домовленістю сторін. Наслідками розірвання цього договору сторони визначили повернення авансового платежу, що підтверджується написаною відповідачем власноручною розпискою від 15.11.2021 р., в якій вказано, що остання в строк до 15.11.2022 р. зобов`язалась повернути позивачу грошову суму в розмірі 4500 доларів США, які відповідач отримала раніше від позивача. Свої зобов`язання відповідач належним чином не виконала, гроші не повернула. Це змусило позивача звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Позивач також просила суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1698,62 грн. Окрім того, представник позивача повідомив суд, що в цьому позові робиться заява в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про надання доказів понесених судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.
Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С. від 01.02.2024 р. позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С. від 05.02.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явились. Представник позивача надав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, та зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Позивач ОСОБА_1 долучила до матеріалів справи оригінал розписки від 15.11.2021 р.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляла, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, встановив наступне.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.
Суд, за ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.
У ході судового розгляду встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачу ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №254321251 від 26.04.2021).
13.05.2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено усний договір про надання послуг, згідно якого відповідач взяла на себе зобов`язання перевести приміщення позивача за адресою: АДРЕСА_1 з житлового в не житловий фонд, а позивач оплатити послугу на умовах 100% передоплати.
Вказану послугу сторони оцінили в 4500 доларів США, яку позивач поетапно оплатила, а відповідач отримала цю суму в якості 100% авансу в повному обсязі, що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.
Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 29.10.2022 р. вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 29.10.2022 р. уклали шлюб. Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
Позивачем до матеріалів справи наданий та долучений оригінал розписки від 15.11.2021 року.
Відповідно до умов розписки від 15.11.2021 року, ОСОБА_2 отримала 4500 доларів США, 118700 грн. на здійснення послуги з переведення приміщення з житлового у нежитлове у ОСОБА_5 . Вказано, що її послуга не була виконана і вона зобов`язується повернути кошти в строк не пізніше 15.11.2022 р.
Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконала.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Згідно ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
За ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 905 ЦК України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Частина 2 ст. 570 ЦК Україви встановлено, що Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд погоджується з доводами позивача та розрахунком заборгованості, наданим позивачем, та вважає за доцільне стягнути з відповідача суму заборгованості у вигляді неповернення авансового платежу в розмірі 4500 доларів США, що на дату подання позовної заяви (31.01.2024 р.) становить 169 692,30 грн. Доказів на спростування позиції позивача, стороною відповідача надано не було.
З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1698 грн. 62 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 141, 142, 200, 206, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , заборгованість за договором про надання послуг в розмірі 169 862,30 (сто шістдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 30 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , суму сплаченого судового збору в розмірі 1698 грн. 62 коп.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .
Повний текст судового рішення складений 28.03.2024 р.
Суддя Г. С. Шевченко