ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року

м. Київ

справа № 207/3630/22

провадження № 61-13863св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Московчука Анатолія Миколайовича на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про встановлення юридичного факту, факту родинних (сімейних) відносин, факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без укладання шлюбу, факту перебування дитини на утриманні загиблого військовослужбовця.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з 27 листопада 2009 року вона перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилася спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До цього шлюбу вона вже мала дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_3 мав намір його усиновити, однак не закінчив цю процедуру через те, що вони проживали однією сім`єю в Польщі і всі сприймали її чоловіка як батька ОСОБА_5 .

До шлюбу ОСОБА_3 мав кредитні зобов`язання і для того, щоб не перекладати їх на дружину, рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 вересня 2013 року у справі № 207/4046/13-ц їх шлюб було розірвано, однак сімейні відносини були збережені і вони всі разом проживали однією сім`єю в Польщі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 загинув під час виконання обов`язків військової служби.

Оскільки ОСОБА_3 був її чоловіком, батьком ОСОБА_4 , вітчимом ОСОБА_5 та сином відповідача ОСОБА_2 , то для набуття права на отримання частки одноразової грошової допомоги при загибелі військовослужбовця виникла необхідність в судовому порядку встановити факти, що мають юридичне значення.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила:

- встановити юридичний факт, факт родинних (сімейних) відносин між нею, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

- встановити юридичний факт, факт спільного проживання ОСОБА_3 з нею однією сім`єю, без повторного укладення шлюбу;

- встановити юридичний факт, факт перебування ОСОБА_5 на утриманні ОСОБА_3 .

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року у складі судді Скиби С. А. закрито провадження в цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою місцевого суду, 26 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Московчук А. М. подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було подати заяву, в якій навести обґрунтовані обставини, подати докази на підтвердження причин пропуску строку на апеляційне оскарження та вказати поважні підстави для його поновлення.

На виконання вимог вищевказаної ухвали заявником було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначено про те, що копію оскаржуваної ухвали від 27 квітня 2023 року він отримав 19 травня 2023 року для аргументації та посилання на неї при подачі позову в порядку адміністративного судочинства. На той час не було жодної судової практики, однак потім стало зрозуміло те, що позов повинен розглядатися саме в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року в цій справі.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції виходив з того, що наведені причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки той факт, що позивачка вирішила оскаржувати ухвалу, а не звертатися з позовом в порядку адміністративного судочинства, не є поважною обставиною. Тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Московчук А. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і зобов`язати суд першої інстанції поновити розгляд справи.

Касаційна скарга на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтована тим, що апеляційним судом порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Московчука А. М. на ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Московчука А. М. на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року та витребувано матеріали справи з Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

07 листопада 2023 року справа № 207/3630/22 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Московчука А. М. мотивована тим, що спірні правовідносини не є публічно-правовим спором у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має бути вирішений в порядку цивільного судочинства.

Виплата одноразової грошової допомоги при загибелі військовослужбовця на законних підставах вже частками виплачується матері і дочці загиблого ОСОБА_3 , тому спору щодо підстави такої виплати немає. В позовній заяві ставилося питання тільки про встановлення юридичного факту, який надавав би можливість здійснити перерозподіл часток такої одноразової допомоги. Тому судове рішення про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є незаконним і має бути скасоване, а розгляд справи поновлено.

Враховуючи зміст постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22) та постанови Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20) позивач сподівалася на те, що після звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства вона отримає відповідне законне рішення, але в подальшому при підготовці позову до адміністративного суду стало зрозуміло, що існує правова колізія, так як суди адміністративної юрисдикції не враховують зазначені постанови Верховного Суду та не приймають до розгляду подібні позови про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, факту перебування дитини на утримані загиблого військовослужбовця.

Наведене свідчить про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарженняухвали Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Похвалітій А. А. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що підстави пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Адвокат Московчук А. М., який здійснював представництво інтересів позивача в суді, не міг не знати порядок та строки апеляційного оскарження ухвали суду, встановлені частиною першою статті 354 ЦПК України, а тому за відсутності поважних причин пропуску такого строку, ухвала Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження є законною та обґрунтованою, постановленою відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

Фактичні обставини справи

Ухвалою Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року закрито провадження в цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.214-217).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Московчук А. М. був присутній у судовому засіданні 27 квітня 2023 року під час проголошення вступної та резолютивної частин вищевказаної ухвали місцевого суду, а копію її повного тексту отримав 19 травня 2023 року (а.с.212-213, 221).

26 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Московчук А. М. подав апеляційну скаргу на ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак не зазначив доводів на його обґрунтування (а.с.225-229).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 липня 2023 року вищевказану апеляційну скаргу залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було подати заяву, в якій навести обґрунтовані обставини, подати докази на підтвердження причин пропуску строку на апеляційне оскарження та вказати поважні підстави для його поновлення (а.с.239).

На виконання вимог вищевказаної ухвали 24 липня 2023 року заявник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначив, що копію оскаржуваної ухвали від 27 квітня 2023 року він отримав 19 травня 2023 року для аргументації та посилання на неї при подачі позову в порядку адміністративного судочинства. На той час не було жодної судової практики, однак потім стало зрозуміло те, що позов повинен розглядатися саме в порядку цивільного судочинства (а.с.241-242).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Московчука А. М. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено апеляційним судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє в відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Системний аналіз змісту частини третьої статті 357 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що на підставі вказаної процесуальної норми суд має право залишити апеляційну скаргу без руху з двох підстав: 1) якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або 2) якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку (у разі її неподання разом з апеляційною скаргою) або вказати інші підстави для поновлення строку (за умови визнання судом підстав, вказаних заявником у клопотанні про поновлення строку, неповажними).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Частиною шостою статті 124 ЦПК України передбачено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти росії»).

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Крім того, згідно з рішеннями ЄСПЛ від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» Судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Разом з тим вони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що апеляційна скарга подана з пропуском встановленого законом строку, а наведені причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки той факт, що позивачка вирішила оскаржувати ухвалу, а не звертатися з позовом в порядку адміністративного судочинства, не є поважною обставиною.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач пропустила строк на апеляційне оскарження з поважних причин, оскільки мала намір звернутися до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства, але в подальшому зрозуміла, що існує правова колізія і суди адміністративної юрисдикції не приймають до розгляду подібні позови про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, факту перебування дитини на утримані загиблого військовослужбовця, не заслуговують на увагу, так як вказані обставини не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для оскарження ухвали Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року в апеляційному порядку в період з 19 травня 2023 року (з часу отримання копіїї повного тексту вказаного судового рішення) по 26 червня 2023 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, апеляційний суд діяв у межах наданих йому цивільним процесуальним законодавством України повноважень, з додержанням вищенаведених вимог міжнародного законодавства та згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ.

Отже, в даному конкретному випадку колегія суддів не знаходить підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, поставлені заявником, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного суду.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Московчука Анатолія Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович