КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/6450/22 Головуючий у І інстанції - Твердохліб Ю.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/1966/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Никифорова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Правова група лекс», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шарков Олександр Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансово-Правова група лекс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Шарков О.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №578, який видано 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. за договором №200025576 від 19 квітня 2014 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансово-Правова група лекс», стягнути судовий збір за подання позовної заяви 992,40 грн та за забезпечення позову 496,20 грн, витрати на правову допомогу 8 000 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. від 13 січня 2022 року за №578 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансово-Правова група лекс» заборгованості за договором №200025576 від 19 квітня 2014 року у розмірі 20 058,11 грн визнано таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Фінансово-Правова група лекс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 488,60 грн.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з указаним рішенням в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення в указаній частині скасувати та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

У мотивування скарги зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу були подані в попередньому розрахунку разом з позовною заявою.

Вказує, що за результатами виконаної адвокатом роботи правові витрати складають 8 000 грн, сума є фіксованою та була визначена договором. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу разом із позовною заявою були подані договір про надання правової допомоги №25/22 від 10 травня 2022 року, рахунок №6 від 16 червня 2022 року, квитанція №81 від 15 серпня 2022 року, яка підтверджує оплату позивачем суми у розмірі 4 000 грн.

Звертає увагу, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження. При цьому, надання акту виконаних робіт можливо лише після надання послуг, тобто після винесення судового рішення, те саме стосується й остаточного розрахунку.

Посилається на те, що підставою для відмови не може бути той факт, що розрахунок було проведено не в повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року оскаржується стороною позивача лише в частині відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у стягненні витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем додано до позовної заяви лише договір про надання правової допомоги №25/22 від 10 травня 2022 року, рахунок на оплату №6 від 16 червня 2022 року, а не надано доказів, які б підтверджували, що позивачем сплачено на рахунок адвокатського бюро суму, вказану в рахунку на оплату.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що безпосередньо у позовній заяві стороною позивача було заявлено попередній розрахунок судових витрат та зазначено, що у зв`язку з підготовкою до судового засідання були понесені витрати на оплату правової допомоги у фіксованому розмірі 8 000 грн.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвокатом долучено до позовної заяви копії Договору про надання правової допомоги №25/22 від 10 травня 2022 року (далі - Договір), укладеного між АБ «Галини Папазової» та ОСОБА_1 ; рахунку на оплату №6 від 16 червня 2022 року на суму 8 000 грн.

Так, пунктом 2.1 Договору передбачено, що бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу, визначену Договором.

За умовами пункту 4.1 Договору розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами по факту наданих послуг, що підтверджується відповідним актом, який є невід`ємною частиною цього Договору. Розмір гонорару - фіксований та складає 8 000 грн.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України).

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 вересня 2020 у справі №379/1418/18.

Як зазначено вище, у пункті 4.1 Договору розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами по факту наданих послуг, що підтверджується відповідним актом, який є невід`ємною частиною цього Договору. Розмір гонорару - фіксований та складає 8 000 грн.

З позовної заяви вбачається, що представник позивача ОСОБА_2 просила, зокрема, стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн, обґрунтовуючи цю вимогу тим, що у зв`язку з підготовкою до судового засідання були понесені витрати на оплату правової допомоги у фіксованому розмірі 8 000 грн. На підтвердження понесення таких витрат долучила до позовної заяви копії договору про надання правової допомоги та рахунку на оплату.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Разом з тим, жодного акту по факту наданих послуг, як передбачено умовами укладеного Договору, стороною позивача до позовної заяви долучено не було, також як і не зазначено, що такий доказ буде надано після ухвалення рішення.

Акт про прийняття-передачу наданих послуг від 29 вересня 2023 року долучено до матеріалів справи стороною позивача лише у жовтні 2023 року разом із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що надання акту виконаних робіт можливо лише після надання послуг, тобто після винесення судового рішення, є необґрунтованими, оскільки згідно вказаного Акту від 29 вересня 2023 року, адвокатом Папазовою Г.А. надано ОСОБА_1 наступні послуги: надання консультацій, аналіз норм законодавства та узгодження правової позиції; складення та подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову; підготовка та направлення адвокатських запитів по справі, тобто ті послуги, які отримав позивач станом на час подання позовної заяви до суду. Доказів надання адвокатом будь-яких інших послуг позивачу після подання позовної заяви матеріали справи не містять.

А отже, вказаний акт стороною позивача мав бути поданий до суду разом з позовною заявою або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, Акт про прийняття-передачу наданих послуг складений лише 29 вересня 2023 року та наданий суду 21 жовтня 2023 року, тобто більше ніж через півроку після ухвалення рішення. При цьому, адвокат позивача не порушувала питання про поновлення пропущеного нею процесуального строку на подання такого доказу.

Окрім того, враховуючи те, що стороною позивача заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу безпосередньо в позовній заяві, до якої долучено вищевказані докази на підтвердження понесення таких витрат та не зазначено про необхідність надання після ухвалення рішення додаткових доказів, судом вирішено питання про стягнення витрат на правову допомогу безпосередньо в рішенні від 06 квітня 2023 року.

Таким чином, встановивши, що Акт про прийняття-передачу наданих послуг від 29 вересня 2023 року на час ухвалення судового рішення не існувало, а складено більше ніж через шість місяців після ухвалення рішення суду, апеляційний суд уважає, що місцевий суд правильно відмовив у відшкодування витрат, проте неправильно визначився з мотивами такої відмови з огляду на наступне.

Суд першої інстанції безпідставно послався на те, що позивачем додано до позовної заяви лише договір про надання правової допомоги №25/22 від 10 травня 2022 року, рахунок на оплату №6 від 16 червня 2022 року, а не надано доказів, які б підтверджували, що позивачем сплачено на рахунок адвокатського бюро суму, вказану в рахунку на оплату, з огляду на те, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, зважаючи на те, що стороною позивача не було надано до суду першої інстанції у передбачені частиною першою статті 134, частиною восьмою статті 141 ЦПК України строки документальне підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, а саме Акту про прийняття-передачу наданих послуг, який відповідно до пункту 4.1 Договору є невід`ємною частиною цього Договору, відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно відмовив у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, проте неправильно визначився з мотивами такої відмови, колегія суддів уважає, що мотивувальну частину оскаржуваного рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник