Головуючий у І інстанції Ул`яновська О.В.
Провадження № 22-ц/824/1821/2024 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» та ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 доПриватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду міста Києваз позовом до ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 , у якому просила суд стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 36637 грн. 35 коп., а також стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 211 766 грн. 70 коп. Крім цього, позивачка просила вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що 14.08.2020 року року о 20:30 год. у м. Києві, по вул. Героїв Сталінграда, 46, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai Elantra» д.н.з НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Аcura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який належить їй на праві приватної власності.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, відтак позивачу завдано матеріальної шкоди.

Вказувала, що постановою Оболонського районного суду міста Києва від 09.12.2021 року у справі № 756/15595/21 винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано ОСОБА_1 та притягнуто його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 23.02.2022 року постанову Оболонського районного суду міста Києва від 09.12.2021 року у справі залишено без змін.

Позивач зазначила, що на виконання вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб «Hyundai Elantra» д.н.з НОМЕР_1 був забезпечений Полісом ОСЦПВВНТЗ № АР7325226 , який виданий ПрАТ «СГ «TAC».

Вказаний поліс почав діяти з 21.03.2020 року, тобто після 21.09.2019 року, коли набрало чинності Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.04.2019 року № 538, якою було встановлено ліміти відповідальності Страховика за шкоду заподіяну майну у розмірі 130 000 грн. 00 коп.

Таким чином, ліміт відповідальності Страховика за Полісом ОСЦПВВНТЗ № АР7325226 встановлено у розмірі 130 000 грн. 00 коп.

Позивачка, у зв`язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу «Hyundai Elantra» д.н.з. НОМЕР_1 , звернулася до AT «СГ «ТАС», як страховика цивільно - правової відповідальності особи, винної у заподіянні шкоди, з заявою про виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні документи, визначені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За результатами розгляду поданих документів страховик AT «СГ «ТАС» виплатив позивачці страхове відшкодування у розмірі 89 531 грн. 48 коп., що підтверджується випискою про рух коштів за рахунком.

З метою визначення дійсного розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу «Acura MDX», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 звернулася до СОД ФОП ОСОБА_3 .

За результатами незалежного автотоварознавчого дослідження було складено Висновок щодо вартості матеріального збитку власнику колісного транспортного засобу № 347/09-20 від 10.09.2020 року.

Відповідно до вказаного Висновку вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Acura MDX», д.н.з. НОМЕР_2 становить 126 168 грн. 83 коп., а вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу - 337 935 грн. 53 коп.

З урахуванням наведеного, на думку позивачки, з AT «СГ «ТАС» підлягає стягненню невиплачена частина страхового відшкодування у розмірі 36 637 грн. 35 коп.

Окрім цього, ОСОБА_1 , як особою, відповідальною за заподіяння шкоди, має бути відшкодована шкода, яка не покривається межами відповідальності страховика та становить 211 766 грн. 70 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 36 637 грн. 35 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 211 766 грн. 70 коп.

Стягнуто в дохід держави судовий збір з ПрАТ «Страхова група «ТАС» у розмірі 366 грн. 36 коп. та з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2117 грн. 68 коп.

У стягненні витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» подало на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати в частині стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» невиплаченої частини страхового відшкодування в розмірі 36637, 35 грн. та 366, 36 грн. судового збору.

Крім цього, відповідач просив судові витрати ПрАТ «СГ «ТАС», пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі 3726, 06 грн., стягнути з ОСОБА_2 .

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ПрАТ «СГ «ТАС» посилається на те, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Acura MDX», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно Звіту № 32959 від 21.04.2022 pоку, виконаного СОД ОСОБА_4 , на замовлення AT «СГ «ТАС» (приватне) становить 102 523, 85 грн., з урахуванням ПДВ на запчастини, а без урахування ПДВ на запчастини вказаний збиток становить - 91031,48 грн.

Апелянт зазначає, що позивачка не підтвердила жодними доказами, що вона провела ремонтавтомобіля «Acura MDX» на станції СТО, яка являється платником ПДВ та понесла матеріальні збитки більші ніж визначені Звітом № 32959 від 21.04.2022 р., який виконаний СОД ОСОБА_4 на замовлення AT «СГ «ТАС» (приватне) у розмірі 91031, 48 грн.

Також у апеляційні скарзі страховик посилається на те, що згідно законодавства, якщо страховик відшкодовує оцінену шкоду, визначену автотоварознавчим дослідженням, як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, на рахунок потерпілої особи, то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

На підставі вищевикладеного AT «СГ «ТАС» (приватне) здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у повному обсязі у розмірі 89 531, 48 грн., про що позивач не заперечує у своїй позовній заяві.

Також зазначає, що AT «СГ «ТАС» (приватне) не порушувало строки згідно п. 34.2. вказаного Закону, а тому у AT «СГ «ТАС» (приватне) відсутній обов`язок приймати до уваги наданий Висновок № 347/09-20 від 10.09.2020 року.

На думку скаржника, суд, стягуючи з AT «СГ «ТАС» (приватне), невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 36 637, 35 грн. керувався Висновком № 347/09-20 від 10.09.2020 року, виконаним СОД ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_2 , згідно якоговартість матеріального збитку складає 126 168 грн. 83 коп. (а.с. 13-23 т.1), не взяв до уваги, що даний матеріальний збиток порахований з урахуванням ПДВ, а позивачка не підтвердила жодними доказами, що вона провела ремонт автомобіля «Acura MDXд. н.з. НОМЕР_2 на станції СТО, яка являється платником ПДВ.

Зазначає, що судом не враховано тієї обставини, що висновок № 347/09-20 від 10.09.2020 року виконаний СОД ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_2 , проводився без присутності зацікавлених осіб, а саме представника AT «СГ «ТАС» (приватне) та ОСОБА_1 , що грубо суперечить Методиці товарознавчої експертизи.

Відповідач ОСОБА_1 , звернувшись з апеляційною скаргою, посилався на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням ст. 197, ч.2 ст. 211 ЦПК України, оскільки суд, призначивши розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 20 листопада 2023 року, без повідомлення належним чином ОСОБА_1 , цього ж дня своєю ухвалою від 20 листопада 2023 року, закривши підготовче провадження у справі та призначивши справу до розгляду, розглянув справу по суті без визначення дати і місця проведення судового засідання для розгляду справи. Про розгляд справи суд його не повідомив.

У рішенні від 20 листопада 2023 року Святошинський районний суд міста Києва зазначав, що відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Однак, наведене не відповідає дійсності та спростовується наявними в справі матеріалами, оскільки ОСОБА_1 взагалі не був повідомлений судом про розгляд 20 листопада 2023 року даної справи.

Крім того, в матеріалах справи відсутня ухвала суду про призначення судом до розгляду даної справи по суті, з визначенням дати, часу і місця проведення судового засідання для розгляду справи.

Таким чином, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2023 року по суті спору, ухвалене судом в день призначення судом розгляду даної справи у підготовчому судовому засіданні, про розгляд якого відповідач не був повідомлений належним чином, крім того, без призначення справи до розгляду по суті та без визначення дати і місця проведення судового засідання. При цьому, відповідач не був повідомлений про розгляд справи, що свідчить про порушення судом норм процесуального права - ст. 197, ч. 2 ст. 211 ЦПК України.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення з ПрАТ «СГ «ТАС» невиплаченої частини страхового відшкодування в розмірі 36 637, 35 грн. та з ОСОБА_1 матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП у розмірі 211 766, 70 грн., суд взяв до уваги наданий позивачем висновок, згідно якого вартість ремонту становить 337 935, 53 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції своїм рішенням задовольнив вимоги ОСОБА_2 , стягнув з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» частину невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 36637, 35 грн., а з ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, в розмірі 211 766, 70 грн. на користь позивачки, виходячи з повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу, а саме з 337 935, 53 грн., згідно з висновком наданим ОСОБА_2 , що на думку апелянта, є незаконним і не правомірним.

Також зауважує на те, що ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву зазначав, що наданий позивачкою висновок, складений на замовлення останньої ФОП ОСОБА_3 , не є належним та допустимими доказом, оскільки вартість відновлювального ремонту, що становить 337 935, 53 грн., у даному висновку визначена без врахування коефіцієнту фізичного зносу, а позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що нею проводився ремонт пошкодженого автомобіля (на відповідній станції СТО) та у зв`язку з чим вона понесла відповідні витрати, як і доказів, що підтверджують дійсний реальний розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачці.

У вказаному відзиві зверталась увага суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, однак суд першої інстанції зазначені доводи ОСОБА_1 залишив поза увагою та не надав їм жодної мотивованої оцінки.

Отже, з огляду на наведені обставини, за відсутності в матеріалах справи доказів, що підтверджують факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, понесення позивачкою витрат (їх розмір), у зв`язку з проведенням такого ремонту, та доказів, що підтверджують дійсний реальний розмір матеріальної шкоди, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів страхового відшкодування та матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП згідно наданим позивачкою висновком, в якому вартість відновлювального ремонту визначена без врахування коефіцієнту фізичного зносу.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ «СГ «ТАС» і ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення позивачці ОСОБА_2 на вказану у позові поштову адресу копій апеляційних скарг та ухвал про відкриття провадження. Однак, направлені поштою відправлення повернулись до апеляційного суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Отже, належним чином повідомлена про розгляд справи позивачка не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційних скарг відповідачів до апеляційного суду не направила.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 404 грн. 05 коп.), апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарг ОСОБА_1 та ПрАТ «СГ «ТАС», виходячи з наступного.

Згідно із приписами ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.08.2020 року о 20 год. 30 хв. у м. Києві пр. Героїв Сталінграда, 46, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Elantra» д.н.з НОМЕР_1 , здійснив проїзд на забороняючий (червоний) сигнал світлофору, у зв`язку із чим скоїв зіткнення з транспортним засобом «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 . У результаті чого ТЗ отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим порушив п. 8.7.3 (е) ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 09.12.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, провадження закрито, у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 5-7).

Згідно постанови Київського апеляційного суду від 23.02.2022 року постанову Оболонського районного суду м. Києва від 09.12.2021 залишено без змін (а.с. 9-10).

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13.11.2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 102-103).

Згідно постанови Київського апеляційного суду від 14.05.2021 року постанову Оболонського районного суду м. Києва від 13.11.2020 року залишено без змін (а.с. 104-108).

Станом на 14.08.2020 року Поліс № АР 7325226, яким застрахований «Hyundai Elantra» д.н.з НОМЕР_1 , у АТ «СГ «ТАС (приватне) із франшизою 1500 грн. 00 коп. та з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну на суму 130 000 грн. 00 коп., був діючий (а.с. 46).

Встановлено, що 18.08.2020 року ОСОБА_2 звернулася до АТ «СГ «ТАС (приватне) із повідомленням про здійснення страхового відшкодування заподіяної в результаті пошкодження ТЗ «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 48-49).

Як вбачається із протоколу огляду колісного транспортного засобу № 5981 від 25.08.2020 року «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 своїм підписом підтвердила, що всі перелічені вище пошкодження були завдані на місці ДТП, яке мало місце 14.08.2020 року (а.с. 50-51).

Встановлено, що згідно Звіту № 32959 від 21.04.2022 року оцінювача ОСОБА_4 , сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 без ПДВ становить 91031 грн. 48 коп. без врахування суми франшизи.

Згідно знімку екрану мобільного додатку інтернет-банкінгу АТ «СГ «ТАС» (приватне) сплатило ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 89 531 грн. 48 коп. (а.с. 12).

Встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до СОД ФОП ОСОБА_3 для визначення матеріального збитку заподіяного автомобілю «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку із чим 10.09.2020 року складено висновок про оцінку вартості матеріального збитку № 347/09-20, згідно якого вартість матеріального збитку складає 126168 грн. 83 коп., а вартість відновлювального ремонту становить 337 935 грн. 53 коп. (а.с. 13-23).

До вказаного висновку № 347/09-20 доданий також протокол технічного огляду КТЗ від 25.08.2020 року, із яким ознайомлена лише ОСОБА_2 (а.с. 19).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з із того, що постановою Оболонського районного суду м. Києва від 09.12.2021 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.02.2022 року, встановлено, що внаслідок порушення ОСОБА_1 ПДР, ІНФОРМАЦІЯ_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб, належний ОСОБА_2 , і оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи, винної в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в АТ «СГ «ТАС», то у відповідності до положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з АТ «СГ «ТАС» на користь позивачки підлягає стягненню належне до виплати потерпілій особі страхове відшкодування. При цьому, різниця між відновлювальним ремонтом та матеріальною шкодою, завданою автомобілю «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 , яка належить позивачці, підлягає стягненню саме з ОСОБА_1 , як винуватця ДТП.

При цьому, судом прийнято наданий позивачкою ОСОБА_2 висновок щодо вартості матеріального збитку, як належний та допустимий доказ.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, враховуючи наступне.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що ПрАТ «СГ «ТАС» повинно доплатити різницю між сплаченою сумою страхової виплати (89531,48 коп.) та вартістю матеріального збитку (126 168, 23 грн.) відповідно до наданого ОСОБА_2 розрахунку у розмірі 36637 грн. 35 коп.

Задовольняючи позовні вимоги до ПрАТ «СГ «ТАС», суд правомірно виходив з доведеності факту заподіяння позивачці ОСОБА_2 матеріальних збитків пошкодженням належного їй транспортного засобу, у зв`язку із чим у страховика ПрАТ «СГ «ТАС», який застрахував цивільно-правову відповідальність винуватої у завданні збитків особи, виник обов`язок по сплаті повної суми страхового відшкодування відповідно до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У зв`язку з тим, що страховиком не в повному обсязі виплачено суму відшкодування, то різниця підлягає достягненню з відповідача на користь позивачки.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом необґрунтовано стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» матеріальну шкоду з урахуванням суми ПДВ, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Даний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19.

Верховний Суд у постанові від 22.12.2020 року у справі № 565/1210/19 зазначив: «Якщо автомобіль не було відремонтовано або відремонтовано на СТО, яке не є платником ПДВ, то вказану суму не повинні компенсувати ні страхова компанія, ні винна в ДТП особа. Тобто, якщо вказану суму зменшення потерпілий просить стягнути із завдавача шкоди, то суд повинен відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині».

Згідно долученого позивачем до позовної заяви Висновку щодо вартості матеріального збитку власнику колісного транспортного засобу № 347/09-20 від 10.09.2020 року (а.с. 13-26), вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 , становить 126168, 83 грн. з урахуванням ПДВ та 111370, 00 грн. без урахування ПДВ.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Acura MDX» без урахування фізичного зносу вузлів та деталей, на момент проведення дослідження, становить 337935, 53 грн.

Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 відремонтувала належний їй автомобіль «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 .

Крім цього, страхове відшкодування підлягає зменшенню на суму франшизи, яка має бути компенсована особою, відповідальною за завдані збитки, оскільки це передбачено ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 в частині стягнення на її користь з відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» доплати суми страхового відшкодування, допустив помилку у визначенні розміру цього відшкодування, оскільки не застосував положень ст. 12, ст. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які обмежують відповідальність страховика перед потерпілою особою.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доведена сума завданої матеріальної шкоди, яка підлягає достягненню з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_2 становить 20338, 52 грн. : (111 370, 00 грн. (вартість матеріального збитку згідно звіту без врахування ПДВ) - 89531, 48 грн. (виплачена сума страхового відшкодування) - 1500, 00 грн. (франшиза).

Доводи скарги ОСОБА_1 про те, що судом безпідставно стягнуто з нього різницю між відновлювальним ремонтом та матеріальною шкодою, завданою автомобілю «Acura MDX» д.н.з. НОМЕР_2 , на підставі висновку про вартість відновлювального ремонту визначеного без врахування коефіцієнту фізичного зносу, не спростовують обґрунтованості висновків суду, які кореспондуються з висновками суду Касаційної інстанції, що неодноразово викладені у постановах при вирішенні справ за схожих обставин та у подібних правовідносинах.

Так, Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2019 року у справі № 676/518/17 дійшов висновку, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати, виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

На підтвердження вищевикладеного, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також і у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17 вказавши, що системний аналіз п.32.7 ч. 1 ст.32 закону №1961-ІУ, ст. 22, абз. 3 п.3 ч. 1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 січня 2019 року у справі №676/518/17, від 23 січня 2019 року у справі №750/6218/16-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №645/3746/16-ц, №591/3152/16-ц від 25.03.2019 року, від 25 березня 2019 року у справі №591/3152/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц, від 18 лютого 2020 року у справі №522/1251/15-ц.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про доведеність позивачем підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 (винного водія) на користь ОСОБА_2 різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, у заявленому позивачем розмірі - 211 766 грн. 70 коп.

Доводи апеляційних скарг відповідачів щодо помилковості покладення в основу рішення суду висновку № 347/09-20, складеного на замовлення позивача, а не того, на підставі якого ПрАТ «СГ «ТАС» визначався розмір страхового відшкодування, виплаченого в подальшому ОСОБА_2 , як і посилання апелянтів на те, що висновокпро оцінку вартості матеріального збитку № 347/09-20 від 10.09.2020 року складений експертом ОСОБА_3 з порушенням чинного законодавства, є лише припущеннями апелянтів, не підтвердженими належними та допустимими доказами. При цьому апелянти, які брали участь у розгляді справи в суді першої інстанції, не були позбавлені можливості у зв`язку із незгодою з вищевказаним висновком, просити суд про призначення по справі експертизи, або ж, принаймні, могли замовити та надати суду рецензію на вищевказаний висновок про оцінку вартості матеріального збитку, яка б підтвердила обґрунтованість їх доводів про допущені при складанні висновку помилки. Таким чином, ці доводи апеляційних скарг колегією суддів відхиляються як такі, що не спростовують обгрунтованості висновків суду першої інстанції в частині покладення в основу рішення висновку про оцінку вартості матеріального збитку № 347/09-20 від 10.09.2020 року, складеного на замовлення позивачки.

Доводи апеляційних скарг про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду в повному обсязі та відмови у позові, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують.

Даючи оцінку іншим доводам учасників процесу, викладеним у апеляційних скаргах з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки суд, ухвалюючи рішення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» різниці між сплаченою сумою страхової виплати та вартістю матеріального збитку відповідно до наданого ОСОБА_2 висновку,однак при цьому допустив помилку у визначенні розміру, суми яка підлягає стягненню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру страхового відшкодування, стягнутого з відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивача із зменшенням цього розміру із 36 637 грн. 35 коп. до 20 338 грн. 52 коп. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» та ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2023 року в частині задоволених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування - змінити, зменшивши розмір стягнутого страхового відшкодування з 36637 грн. 35 коп. до 20338 грн. 52 коп.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року- залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1658 грн. 09 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: