Справа № 346/154/23
Провадження № 2/346/125/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Тимошишин І.Л.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Атаманюка В.М.

третьої особи ОСОБА_2

представника третьої особи адвоката Романишина Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів: орган опіки та піклування Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,-

в с т а н о в и в:

в обгрунтування своїх вимог позивач, з урахуванням їх уточнення, зазначає, що вона є власником 3/4 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , де вона проживає разом із сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Іншою 1/4 часткою ( по 1/8) володіє її батько ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак, відомості про оформлення за ними права власності відсутні. Зазначає, що відповідач без її згоди разом зі своїми неповнолітніми дітьми вселилися та проживають у вказаному житлі (в одному з житлових приміщень), що створює безліч незручностей та значні перешкоди у користування належним позивачу майном. Відповідач постійно влаштовує скандали, ображає дітей позивача, нецензурно лається, у зв`язку з чим позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів. Неодноразові вимоги про виселення з будинку в добровільному порядку результатів не дали, внаслідок чого позивач змушена звертатися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні майном. Звертає увагу, що відповідачів самовільно вселив у житло брат позивача ОСОБА_2 . Також їй відомо, що ОСОБА_3 забезпечена іншим житлом. Позивач бажає усунути перешкоди у користуванні належним їй нерухомим майном, оскільки вона немає доступу до приміщення, де проживають відповідачі, а також не бажає, щоб її майном користувались сторонні особи. Відповідач неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, що стверджується інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень та сайту судової влади, неналежно веде себе в побуті, позивач вважає її неблагополучною. Тому вона просить ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди в користуванні майном - будинковолодінням, що розташоване за вищевказаною адресою, шляхом виселення із даного будинковолодіння відповідача та її неповнолітніх дітей без надання іншого житла, а також стягнути в відповідача понесені судові витрати, які складаються із 1 073, 60 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20.04.2023 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 (том 1, а.с.88-89).

09.07.2024 року ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечив, вважає їх необґрунтованими, зазначивши також, що він є рідним братом позивача. ОСОБА_3 є його дружиною та вони разом проживають в літній кухні домоволодіння АДРЕСА_1 , з малолітніми дітьми: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (сином відповідача від попереднього шлюбу ). 3/4 частки зазначеного домоволодіння є спадковим майном після смерті матері позивача ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_1 є спадкоємцем 3/4 часток майна, а на 1/4 частку житлового будинку свідоцтво ще не видано. ОСОБА_2 , будучи прописаним разом із матір`ю та фактично проживаючи разом з нею на день її смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки не заявив про відмову від неї, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак, свідоцтва про право на спадщину ще не отримав. Більше того, він не погоджується з розміром частки, яку успадкувала ОСОБА_1 . На дату вселення ОСОБА_3 та її сина від попереднього шлюбу власником домоволодіння була ОСОБА_10 , а тому згода позивача на таке вселення не була потрібна. Окрім того, перебуваючи в цивільному шлюбі, а згодом після реєстрації шлюбу, в сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народились двоє дітей, які також проживають із ними за місцем реєстрації батька. Оскільки вони є членами сім`ї співвласника, тому мають право на проживання та користування житловою площею та господарським будівлями, що входять до складу домоволодіння. Іншого житла у відповідача не має. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про незаконність вселення відповідача та її дітей до вищевказаного домоволодіння, що могли б бути підставою для примусового виселення без надання іншого житла. Тому ОСОБА_2 просить в задоволенні позову відмовити ( том 1, а.с. 182-184 ).

16.11.2023 року вказану справу згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи передано судді ОСОБА_11 у зв`язку з прийняттям рішення Вищою радою правосуддя 26.09.2023 року про дострокове припинення відрядження судді Валігурської Л.В. (в проваджені якої перебувала вказана справа) та виключенням її зі штату Коломийського міськрайонного суду; ухвалою суду від 20.11.2023 року прийнято справу до свого провадження (том 1, а.с. 238-240).

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних в позовній заяві, просять позовні вимоги задовольнити.

Третя особа ОСОБА_2 просить в задоволенні позову відмовити.

Його представник, адвокат Романишин Д.М. в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті матері, інша частина успадкована його сестрою. Відповідач є членом сім`ї ОСОБА_2 та має право на користування цим будинком, в який вселилася на підставі згоди попереднього власника. Будь-яких перешкод в користуванні ним позивачу ні вона, ні діти не вчиняють. Крім того, ОСОБА_2 разом зі сім`єю проживають в будинку, що не відноситься до складу вищевказаного будинку, про який вказує позивач. Жодних перешкод в користуванні житловим будинком не має, свідки цього не вказали, а позивач не довела наявність їх належними доказами.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, 10.07.2023 року та 04.03.2024 року подала до суду письмові заяви, в яких просить розгляд справи проводити у її відсутності, заперечує щодо задоволення позовних вимог ( том 1, а.с. 181; том 2, а.с. 33).

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши вказаних учасників, свідків, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_9 народилась ОСОБА_1 , її батьками вказані ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 18.02.2021 року, яка у зв`язку із одруженням 13.01.2004 року змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (том 1, а.с. 7, 197 зворот).

Згідно з даними копій свідоцтв про народження серій НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , виданих відповідно 29.03.2005 року та 16.04.2013 року виконкомом Верхньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_11 - ОСОБА_6 , їхніми батьками вказані ОСОБА_14 та ОСОБА_1 (том 1, а.с. 8-9).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 20.10.2017 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1688, спадкоємцем майна ОСОБА_15 є її дочка ОСОБА_10 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво як підстава виникнення права власності вказане у витязі з Державного речових прав на нерухоме майно № 101013621 та в інформації з відповідних реєстрів (том 1, а.с. 204 зворот, 205 зворот, а.с. 206-208).

Згідно із заповітом, посвідченим 30.11.2017 року старостою с. Верхній Вербіж та зареєстрованим в реєстрі за № 1-93, ОСОБА_10 заповіла все своє майно ОСОБА_1 (том 1, а.с. 201 зворот).

Відповідно до даних копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 в с.Верхній Вербіж Коломийського району Івано-Франківської області (том 1, а.с.10).

09.06.2021 року позивач звернулася до Першої Коломийської районної держнотконтори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_10 , а 27.08.2021 року - із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в АДРЕСА_1 . В цих заявах також зазначено, що крім неї спадкоємцями є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (том 1, а.с. 196, 202 зворот).

27.08.2021 року державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване з реєстрі за № 725, про те, що спадкоємцем зазначених в заповіті 3/4 часток майна ОСОБА_10 є її дочка ОСОБА_1 . Спадщина, на яку у вказаній частці видане це свідоцтво, складається із житлового будинку - літери «А» (загальною площею 62,1 кв.м., житловою - 12,8 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами (сарай - літера «Б»; гараж - «В»; навіс - «Ж»; вхід в підвал - «З»; сарай - «Г»; вбиральня - «Д»; криниця - «№1»; огорожа - «2-3»), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . У свідоцтві зазначено, що свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України на 1/4 частку житлового будинку ще не видано (том 1, а. с. 11, 12).

Вказане свідоцтво як підстава виникнення права власності вказане у Витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 272132852 від 27.08.2021 року, а також в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 329614246 від 19.04.2023 року; 1/4 частка вказаного будинку зареєстрована за ОСОБА_10 про що зазначено в інформації із вищевказаних Реєстрів № 338479663 від 09.07.2023 року (том 1, а. с. 79-70, 186).

27.08.2021 року до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація видачі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину, номер у спадковому реєстрі 67798554, що стверджується даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66180089 від 27.08.2021 року (том 1, а.с. 13).

В робочому проекті від липня 2002 року, замовник ОСОБА_10 , вказано план газифікації житлового будинку в АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 73-75).

Відповідно до даних технічного паспорту на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, виготовленого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_12 , нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку загальною площею 62,1 кв. м., житловою площею 12,8 кв. м. та господарських будівель і споруд: сараю - літера «Б»; гаражу - літера «В»; навісу - літера «Ж»; входу в підвал - літера «З»; сараю - літера «Г»; вбиральні - літера «Д»; криниці - «№ 1»; огорожі - «№ 2-3». Рік побудови будинку - 1991 (том 1, а.с. 14-16).

В довідці державного нотаріуса Першої Коломийської державної нотаріальної контори № 544/02-14 від 09.11.2022 року зазначено, що після смерті ОСОБА_10 , спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину у встановлений законом термін є: дочка померлої - ОСОБА_1 . Крім того, спадкоємцями на обов`язкову частку згідно ст.1241 ЦК України, які прийняли спадщину, проживаючи зі спадкодавцем на день смерті, є: чоловік померлої - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син померлої - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які зареєстровані та проживають за вказаною адресою, які прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав (том 1, а.с. 210).

Згідно з даними довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 6013 від 25.05.2022 року, складеної ПОГ Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 зверталася 25.05.2022 року із заявою щодо конфлікту із братом ОСОБА_2 . Встановлено, що 22.05.2022 року близько 18:00 год. між ОСОБА_2 та його племінницею ОСОБА_7 виник конфлікт, під час якого, як вказано у заяві ОСОБА_1 , ображав її нецензурними словами. Після цього до ОСОБА_2 зателефонувала його сестра, мама ОСОБА_7 , та між ними виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_2 ображав її нецензурними словами. Відносно ОСОБА_2 складено 2 протоколи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (том 1, а.с. 18).

Відповідно до даних листів Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області № 7862/108/56-2022 від 13.07.2022 року та №13856/108/56-2022 від 05.11.2022 року, згідно інформаційно-комунікаційної системи " Інформаційний портал Національної поліції України " станом на 13.07.2022 року до Коломийського Коломийському РВП ОСОБА_1 зверталася 2 рази, а саме 25.05.2022 року та 12.07.2022 року; 29.09.2022 року поступила заява ОСОБА_1 з приводу перешкод у користуванні майном з боку ОСОБА_8 та його співжительки. В результаті проведеної перевірки сформовано довідку (том 1, а.с. 17, 19 ).

В довідці за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 7890 від 12.07.2022 року вказано, що ОСОБА_1 зверталася з приводу того, що її брат ОСОБА_2 вчиняє відносно неї та її сина домашнє насильство. Опитаний ОСОБА_2 пояснив, що 27.06.2022 року ОСОБА_6 на велосипеді заїхав в його автомобіль, ОСОБА_2 зробив йому зауваження, не погрожував та не ображав його. З ОСОБА_1 проведено форму оцінки ризиків, на підставі якої прийнято рішення про винесення термінового заборонного припису відносно ОСОБА_2 , ознак адміністративного правопорушення в його діях не встановлено (том 1, а.с. 161).

Згідно з даними довідки від 12.10.2022 року за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 10920 від 29.09.2022 року, складеної ПОГ Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 зверталася 29.09.2022 року із заявою щодо вирішення питання про виселення з будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , а також її неповнолітніх дітей ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які вселились без її згоди, проживають у літній кухні, де антисанітарія, та між ними постійно виникають конфліктні ситуації. За даним фактом встановлено, що за вказаною адресою проживає ОСОБА_1 з батьком та двома дітьми; в окремому будинку проживає брат ОСОБА_2 з цивільною дружиною ОСОБА_3 та двома дітьми. ОСОБА_3 пояснила, що проживає за вказаною адресою з дозволу матері цивільного чоловіка ОСОБА_10 , яка померла, та зі згоди свого цивільного чоловіка, який є співвласником даного господарства. Опитаний ОСОБА_2 пояснив, що він та його мати надали дозвіл проживати ОСОБА_3 з дітьми. Ознак адміністративного та кримінального правопорушення не встановлено (том 1, а.с. 20, 21, 163).

Як вбачається з матеріалів справи позивач 24.05.2022 року зверталася до Нижньовербізької сільської ради із письмовими заявами щодо перевірки умов проживання ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей та щодо вжиття заходів щодо її брата ОСОБА_2 , який проживає разом із нею, та відмовляється сплачувати половину вартості комунальних платежів (том 1, а.с. 44, 45 ).

Згідно з актом № 15 від 30.05.2022 року обстеження матеріально-побутових умов стану сім`ї за місцем проживання позивача в АДРЕСА_1 , за вказаною адресою проживають: позивач, ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ; ОСОБА_22 , 2001 року народження; ОСОБА_8 , 1958 року народження; ОСОБА_2 , 1979 року народження; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; умови проживання задовільні (том 1, а.с. 40-41).

В листі Нижньовербізької сільської ради №Д-56 від 03.06.2022 року, адресованого ОСОБА_1 , щодо сплати половини вартості комунальних платежів, рекомендовано їй звернутись до суду щодо примусового розподілу особових рахунків; щодо нецензурної лайки та образ - звернутися до дільничного офіцера поліції щодо можливого складення протоколу про правопорушення щодо домашнього насильства (том 1, а.с. 43 ).

Стороною позивача також долучено копію протоколу серії ВАВ № 065545, складеного 25.07.2022 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, в якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_14 в с. Верхній Вербіж, по вул. Л.Українки, за місцем свого проживання голосно кричала та виражалася нецензурною лексикою в сторону ОСОБА_5 , чим вчинила домашнє насильство (том 1, а.с. 46).

Згідно з даними довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 439 від 16.12.2022 року, виданої вищевказаним старостинським округом, до складу зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ; ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_16 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1, а.с. 123).

Відповідно до виписки з погосподарської книги №19 за 2015-2023 роки, довідки №20, виданих Верхньовербізьким старостинським округом Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 10.01.2023 року, за господарством, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , числились земельні ділянки загальною площею 0,3600 га, зокрема: 0,3211 га для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,6500 га - для ведення особистого селянського господарства. Рішенням XXXII чергової сесії Нижньовербізької сільської ради VIII демократичного скликання №877-ХХХІІ/2022 від 21.10.2022 року проведено перейменування АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 47, 48, 112, 124).

Згідно з даними виписки з погосподарської книги №113 за 2015-2023 роки, виданої вказаним старостинським округом 07.03.2023 року, за господарством, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , числились земельні ділянки загальною площею 1,2211 га, а саме: 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та 0,6500 га для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 (спадщина після смерті не переоформлена); 0,711 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд - за ОСОБА_8 ; 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та 0, 1000 га для ведення особистого селянського господарства - за ОСОБА_21 (том 1, а.с. 72).

Судом також встановлено, що 14.04.2023 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , що стверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , актовий запис № 188 від 14.04.2023 року (том 1, а.с. 105).

Згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 21.01.2016 року виконавчим комітетом Тишківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, ІНФОРМАЦІЯ_17 народився ОСОБА_5 , його батьками вказані ОСОБА_23 та ОСОБА_3 (том 1, а.с. 108).

Згідно з даними свідоцтв про народження серії НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , виданих 12.05.2023 року та ІНФОРМАЦІЯ_18 , ІНФОРМАЦІЯ_19 народився ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_20 - ОСОБА_9 , їхні батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (том 1, а.с. 106-107).

Відповідно до довідки № 154, виданої 12.04.2023 року старостою Верхньовербізького старостинського округу Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_10 належав житловий будинок в АДРЕСА_1 ; земельна ділянка для ведення та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,1500 га; для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0, 6500 га. Станом на 01.01.2021 року у вказаному будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_8 (чоловік) ; ОСОБА_2 (син) ; ОСОБА_21 (дочка); ОСОБА_22 (онука); ОСОБА_1 (дочка). З дня смерті ОСОБА_10 в управління спадковим майном вступив ОСОБА_2 , який обробляє присадибні ділянки, доглядає за будинком, сплачує податкові платежі. Заповіт від імені ОСОБА_10 , посвідчений старостою Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади 30.11.2017 року за реєстром № 1-93, не змінювався та не скасовувався (том 1, а.с. 109).

Згідно з даними довідки № 45/01-20, виданої 17.05.2023 року Нижньовербізьким ліцеєм, ОСОБА_5 навчається в інклюзивному 1-А класі вказаного закладу; з 30.11.2022 року по 13.12.2022 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в ЛОР-відділенні КНП «ІФОДКл ІФ ОР», про що вказано у виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 11861/22 (том 1, а.с. 110, 111).

В матеріалах даної справи міститься рішення виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради від 09.05.2023 року №48/2023, яким затверджено висновок про доцільність виселення малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та новонародженої 22.04.2023 року дитини, батьками якої є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 95). У висновку вказано, що 21.03.2023 року на ім`я голови Нижньовербізької сільської ради надійшло повідомлення ОСОБА_1 про відключення від будинку, в якому проживає її брат ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 від електро та газопостачання. Підставою повідомлення було те, що будинок, в якому проживають малолітні діти ОСОБА_3 , згідно слів заявниці підлягає зносу, як непридатний, тому ОСОБА_3 попереджено про можливість відключень та запропоновано самовільно виселитися з будинку, щоб не наражати дітей на небезпеку. Однак, ОСОБА_3 категорично відмовилися переїхати, після цього 23.03.2023 року сектором у справах дітей сільської ради направлено лист до Городенківської міської ради із запитом про надання акту обстеження матеріально-побутових умов за адресою реєстрації ОСОБА_3 , та двох її малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_24 ( АДРЕСА_3 ). 03.04.2023 року надійшла відповідь з актом обстеження житлово-побутових умов проживання, де у висновку комісії вказано, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , має загальну площу 74,5 м.кв., житлову 40, 1 м.кв. з господарськими будівлями та літньою кухнею, земельною ділянкою площею 0,14 га, 1/3 даного будинку належить ОСОБА_3 , по 1/3 частці належали померлим матері та бабі. Проживаючи у прилеглій будівлі, що знаходиться на подвір`ї біля житлового будинку в АДРЕСА_2 , сім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порушують право дітей на проживання в належних умовах, тому і дітей постановлено на облік як таких, що перебувають в складних життєвих обставинах. Комісія дійшла висновку, що оскільки мати і діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , мати володіє 1/3 часткою житлового будинку, а інші частки може успадкувати, житлові права дітей не будуть порушені (том 1, а.с. 96 ).

Як вбачається з довідки про обсяги та вартість споживання електричної енергії №377973 та довідки про оплату за спожиту електричну енергію, виданих ОСОБА_1 . Коломийським комерційним відділенням ТОВ " Прикарпатенерготрейд " відповідно 27.03.2023 року та 24.04.2023 року, за адресою підключення: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2021 року по 01.03.2023 року спожито 8 931 квт/год. на суму 14 901, 36 грн.; сплачено 15 556, 38 грн.( том 1, а.с. 115, 116 ).

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків від 12.04.2023 року по особовому рахунку № НОМЕР_9 , укладеному між ТОВ " Івано-Франківськгаз збут " та споживачем ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2021 року по 31.03.2023 року нараховано 27 645,32 грн.; сплачено - 31 523, 72 грн., що також стверджується інформацією про розрахунки по особовому рахунку (том 1, а.с. 117, 118 ).

Позивачем також долучено до матеріалів справи копії постанов Коломийського міськрайонного суду від 08.10.2018 року та від 12.08.2019 року, які є знеособленими, що унеможливлюють дослідження їхнього змісту (том 1, а.с. 23-24).

Відповідно до даних довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 6088 від 27.05.2022 року, складеної ПОГ Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, ОСОБА_2 звертався 27.05.2022 року із заявою щодо вчинення ОСОБА_1 протиправних дій; встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_22 ОСОБА_1 , за словами заявника, пошкодила його антену, виражалась нецензурними словами у присутності його малолітнього сина. З ОСОБА_1 проведено роз`яснювальну бесіду; ознак адміністративного та кримінального правопорушення не встановлено ( том 1, а.с. 145, 156 ).

Згідно з даними довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 6269 від 01.06.2022 року ОСОБА_2 звертався 27.05.2022 року із заявою про те, що за місцем проживання він виявив пошкоджений водяний шланг, який пошкодила ОСОБА_1 . Опитана по даному факту ОСОБА_1 пояснила, що у кінці квітня 2022 року вона углиблювала криницю та обрізала шланг, оскільки при опусканні кілець він заважав. Ознак адміністративного та кримінального правопорушення не встановлено ( том 1, а.с. 150,160).

В довідці за результатами проведення перевірки від 12.08.2022 року по матеріалах ЄО № 8019 від 15.07.2022 року зазначено, що ОСОБА_2 звертався до поліції з приводу пошкодження його сестрою ОСОБА_1 його майна, бешкетування, поганого ставлення до дитини його співжительки ОСОБА_5 , за результатами розгляду звернення не встановлено ознак адміністративного чи кримінального правопорушення (том 1, а.с. 148).

Згідно з даними листа Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області № 5844/108/56-2022, 20.07.2022 року близько 12:00 год. ОСОБА_1 вчинила конфлікт, під час якого кричала на сина співмешканки ОСОБА_5 та виражалась нецензурними словами. Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, матеріали справи скеровано на розгляд до суду ( том 1, а.с. 157 ).

Відповідно до даних довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 8214 від 20.07.2022 року ОСОБА_2 звертався 20.07.2022 року із заявою про те, що ОСОБА_1 вчинила конфлікт, під час якого сварила сина співмешканки та виражалась нецензурними словами. Опитана ОСОБА_3 пояснила, що чула як ОСОБА_1 кричала на її сина, виражалась нецензурними словами; ОСОБА_1 пояснила, що попросила двічі ОСОБА_5 не кричати на подвір`ї, поки вона розмовляла по телефону, будь-якої нецензурної лексики з її сторони не було. Відносно ОСОБА_1 складено протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП ( том 1, а.с. 158 ).

В довідці за результатами проведення перевірки від 14.09.2022 року по матеріалах ЄО №10419 від 14.09.2022 року вказано, що ОСОБА_2 звернувся до відділу поліції із заявою, що ОСОБА_1 порізала колеса в його автомобілі; опитана ОСОБА_1 пояснила, що будь-якого відношення до пошкодження ні вона, ні її співмешканець не мають. В діях ОСОБА_1 та її співмешканця ознак адміністративного та кримінального правопорушення не встановлено (том 1, а.с. 159, 162).

Відповідно до даних довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 1388 від 09.02.2023 року, складеної ПОГ, ОСОБА_2 звертався 09.02.2023 року із заявою, в якій просив прийняти міри до ОСОБА_1 , яка на спільному подвір`ї вимкнула електропостачання до його помешкання. З ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду щодо недопущення будь-яких правопорушень у майбутньому; про вказану подію також зазначено в протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення (том 1, а.с. 146, 147, 152).

Згідно з даними довідки за результатами проведення перевірки по матеріалах ЄО № 3572 від 10.04.2023 року, ЄО №3587, ЄО №3588 від 12.04.2023 року, №2445, №2446 від 12.04.2023 року, ЄО №3690 від 13.04.2023 року, складеної ПОГ Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, ОСОБА_2 10.04.2023 року, 12.04.2023 року та 13.04.2023 року звертався із письмовими зверненнями про те, що 10.04.2023 року близько 18:20 год. ОСОБА_1 самовільно здійснила відключення його будинку від мережі постачання газу та електрики. По даному факту встановлено, що 10.04.2023 року ОСОБА_1 здійснила відключення від мережі газопостачання та електропостачання будинку; вона пояснила, що здійснила відключення через те, що ОСОБА_2 не проводив оплату за користування електроенергією та газом. Відносно ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис терміном на 9 діб із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою та складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (том 1, а.с. 164-166 ).

В довідці за результатами проведення перевірки від 18.04.2023 року по матеріалах ЄО № 2941 від 24.03.2023 року, ЄО №2862 від 22.03.2023 року вказано, що ОСОБА_3 зверталася до поліції з приводу того, що 10.02.2023 року ОСОБА_26 на подвір`ї її будинку безпричинно розпочав конфлікт із заявницею та її чоловіком ОСОБА_2 , під час якого ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою та вимагав грошові кошти за лікування батька, а також спричинив тілесні ушкодження. Встановлено, що за вищевказаною адресою проживає ОСОБА_3 разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_2 та двоє малолітніх дітей. В окремому будинку на одному подвір`ї проживає сестра чоловіка ОСОБА_1 з дітьми, батьком та цивільним чоловіком ОСОБА_26 . Дані громадяни перебувають у неприязних відносинах через розподіл а користування майном. За даним фактом відомості внесені в ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закрито 24.03.2023 року (том 1, а.с. 168, 170).

До матеріалів справи також долучено копії квитанцій про сплату ОСОБА_2 послуг за електроенергію та спожитий газ за адресою: АДРЕСА_1 , за лютий - червень, серпень - грудень 2022 року (том 1, а.с.221-226).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 340082622 від 22.07.2023 року за ОСОБА_3 10.07.2012 року зареєстровано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину №1231, виданого державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. від 22.06.2012 року; договору міни №Д-1725, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округ Трачук Л.В. 29.11.2000 року (том 1, а.с. 214).

Свідок ОСОБА_26 , який є чоловіком позивача, суду пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та йому відомо, що із серпня 2022 року існують неприязні відносини його дружини з її братом ОСОБА_2 , постійні виклики та заяви в поліцію з приводу звинувачень в домашньому насильстві. Відповідач з дітьми проживає в сусідньому приміщенні, яке знаходиться на відстані 7 метрів від будинку, в якому проживає позивач разом зі свідком, хоча йому відомо, що вона (відповідач) має своє житло. Перешкод в користуванні будинком, в якому вони проживають, відповідач не вчиняє, однак, не надає доступу до господарських будівель, власником яких є дружина свідка, зокрема, ключів від них. Чи приватизована земельна ділянка свідку не відомо. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживають в будинку, якого не має в технічному паспорті та свідоцтві на власність.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 , товариш позивача, суду пояснив, що зі слів позивача йому відомо, що допомоги в будь-якій справі від ОСОБА_2 вона не має, а лише існують перешкоди в користуванні, за світло, газ він не сплачує, за які утворюються значні суми. На прохання позивача, з якою свідок знайомий більше 10 років, він допомагав їй перенести речі з гаражного приміщення. Будь-яких перешкод за час перебування свідка на території їхнього господарства не бачив. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 напружені стосунки зі сварками заборгованості, оскільки не можуть поділити будинок, а проживають вони в різних будинках. Особисто свідок не був присутній при їхніх конфліктах. Про вчинення відповідачем перешкод йому нічого не відомо. Під час відвідування ним господарства позивача, ОСОБА_2 , який проживає в літній кухні, не чинив будь-яких перешкод.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК Україничасом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК Українипередбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК Українипередбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України (постанова Верховного Суду у справі № 463/6829/21-ц від 22.03.2023 року).

У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У той же час положеннями статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людиниі основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, що визначена у пункті 2 статті 8 Конвенції, не здійснюється згідно із законом та не є необхідним в демократичному суспільстві.

Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути співмірним із переслідуваною законною метою.

У рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» зазначено, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс вжитими заходами.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання справедливого балансу між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) мети, досягнення якої передбачається, та засобів, які використовуються для її досягнення.

Аналіз положень статей 64, 150, 156, 162 Житлового кодексу України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

У той же час статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої і другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначенів частині другій статті 64 цього Кодексу.

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначеноу статті 405 ЦК України, в якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Також суд враховує, що відповідно до частин другої, третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікунами) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

У відповідності до ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Однак, суд, керуючись правилами ч.6 ст.19 СК України, не погоджується з вищевказаним висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його не достатньо обгрутованим, адже в ньому відсутні переконливі дані з посиланням на докази, які б свідчили про необхідність застосування крайнього заходу втручання у право на житло - виселення малолітніх дітей із вищевказаного житла, що може суперечити інтересам малолітніх дітей.

Верховний Суд неодноразово підкреслював, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (зокрема постанова від 18 січня 2023 року у справі № 442/810/22, провадження № 61-8377св22).

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов до переконання, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог. Встановлені у справі обставини підтверджують, що третя особа ОСОБА_2 (чоловік відповідача) мав право користування належним його матері спірним будинком як член сім`ї власника (частина перша статті 405 ЦК України). Після смерті матері він в установленому законом порядку прийняв спадщину, яка складається з частки спірного будинку, тобто правові підстави користування ним спірним житловим будинком змінились, а не припинились. З моменту відкриття спадщини він як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України набув право володіння і право користування спадковим майном та набуде право ним розпорядитись після оформлення спадщини. Наявність перешкод в користуванні позивачем належним їй житловим будинком (його часткою) позивачем не доведено, як і не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітні діти відповідача (батьком однієї з яких є ОСОБА_2 ) набули права власності або права постійного користування іншим житлом, хоча це є її процесуальним обов`язком. Місцем проживання фізичної особи, у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини, а діти не можуть самостійно визначати своє місце проживання. Крім того, відповідач разом із третьою особою (як подружжя), як встановлено в судовому засіданні з матеріалів справи та показань свідків проживають в окремому житлі - літній кухні (будинку), який не входить до складу спірного будинку, відсутній як в технічній документації так і свідоцтві про право на спадщину.

Позивачем також не надано належних доказів на підтвердження здійснення щодо відповідача заходів попередження, що застосовуються судами, органами внутрішніх справ, а також заходів громадського впливу. Посилання на неодноразові звернення до органів поліції не є доказом вжитих заходів попередження і суспільного впливу на відповідача, які є підставою для її виселення. Сама по собі наявність періодичних неприязних, конфліктних відносин між позивачем та третьою особою по справі (за результатами звернення яких в більшості випадків не вставлено ознак адміністративного та кримінального правопорушення) не може бути безумовною підставою для виселення відповідача та малолітніх дітей.

Перевіривши доводи позивача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (будинковолодінням) на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, та дослідивши, чи відповідає припинення права користування відповідачем спірним будинком необхідності захисту права власника (чи дотримано баланс між захистом права власності позивача, яка є співвласником спірного будинку та припиненням права відповідача, яка є дружиною третьої особи, як його співвласника, на проживання у ньому), суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не можуть вважатися обґрунтованими.

При цьому слід зазначити, що не є слушним посилання позивача на неодноразове притягнення відповідача ( в 2018 та 2019 роках) до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити із вказаних підстав, в зв`язку з чим не підлягають присудженню на користь позивача понесені нею судові витрати.

На підставі ст.ст.13, 15, 16, 317, 383 ЦК України, ст. 47 Конституції України та, керуючись ст. ст.76-77, 81, 141, 263 - 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , АДРЕСА_1 , до ОСОБА_3 , малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів: орган опіки та піклування Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 квітня 2024 року.

Суддя: Яремин М. П.