Справа № 307/16/24
Провадження № 2/307/4/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої - судді Сас Л.Р.,

секретар судового засідання Кривошея Д.А.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Коневалика А. В.(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

Представник позивачки ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 - адвокат Коневалик А.В. 03 січня 2024 року пред`явив до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» позов про відшкодування шкоди.

В обгрунтування позову посилався на те, що 01 січня 2023 року, близько 15 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 , проїжджаючи по вулиці Партизанській в с. Лопухів Тячівського району Закарпатської області не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, порушуючи вимоги п. п. 1.5, 2.3, 12.3 Правил дорожнього руху України, не справившись з керуванням допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що рухався пішки в попутному напрямку по проїжджій частині дороги. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді спинального шоку, розриву спинного мозку та перелому шийного відділу хребта на рівні І-ІІ хребців, внаслідок яких ОСОБА_4 помер на місці пригоди. За вказаним фактом ДТП уповноваженими органами внесено відомості до ЄРДР за № 0000001 від 01.01.2023 року та розпочато досудове розслідування. 20 березня 2023 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 08.11.2023 року у справі № 307/1088/23 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Внаслідок загибелі ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , яка є дружиною загиблого, завдано моральну шкоду, а малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сином загиблого, завдано моральну шкоду та шкоду, пов`язану з втратою годувальника. Законним представником малолітнього ОСОБА_2 є його мати - ОСОБА_1 .

У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» згідно полісу № АТ3041775 то відповідач, як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування, замість завдавача шкоди, у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової

відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого».

Відповідно до статті 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із п. 23.1. ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.1. статті 27 цього Закону встановлено, що страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 27.2 статті 27 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 1200 ЦК України передбачений перелік осіб, яким належить право на отримання відшкодування втрати годувальника, завданої смертю потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років.

Дорожньо-транспортна пригода трапилась 01.01.2023 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 6 700,00 грн. Таким чином, розмір відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, що належить малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить 241 200,00 грн. (6 700,00 грн. х 36 = 241 200,00 грн).

Пунктом 27.3. ст. 27 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Як вже зазначалось, дорожньо-транспортна пригода трапилась 01.01.2023 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 6 700,00 грн.

Отже, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 80 400,00 грн. (6 700,00 х 12 = 80 400,00 грн).

Оскільки у загиблого ОСОБА_4 , крім дружини ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ще матір - ОСОБА_5 , то ОСОБА_1 (як дружині) та малолітньому ОСОБА_2 (як сину) належить по 1/3 від загального розміру відшкодування моральної шкоди, тобто по 26 800,00 грн. кожному.

Щодо настання цивільно-правової відповідальності та страхового випадку.

Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб».

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду,

оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч.2

ст.1187 ЦК України).

Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 4 Постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних

транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). (Дана правова

позиція викладена в Постанові Верховного суду від 10.01.2019 року, справа № 751/8121/17, провадження № 61-39326св18 та в Постанові Верховного суду від 15.08.2019 року у справі №756/16649/13-ц, провадження № 61-26702св18.)

Отже, відповідач у відповідності до ст. 27 вказаного Закону, зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_1 26 800,00 грн. моральної шкоди, а малолітньому ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 26 800,00 грн. моральної шкоди та 241 200,00 грн. шкоди, пов`язаної з втратою годувальника.

Позивачка не є фахівцем в галузі права, а справа має важливе значення для позивачки, оскільки внаслідок ДТП вона втратила чоловіка, а малолітній син батька-годувальника. Дана втрата є непоправною. Відшкодування шкоди ніким здійснено не

було, тому для захисту своїх прав і прав малолітнього сина позивачка звернулася до Адвокатського об`єднання «Центр захисту при ДТП «Автопоміч».

Підстави та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану адвокатом, регламентовано у ст. 137 ЦПК України.

До матеріалів справи долучено копії Договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Центр захисту при ДТП «Автопоміч», детального розрахунку робіт виконаних для надання правничої допомоги на виконання договору про надання правової допомоги.

За змістом детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги вбачається, що Адвокатське об`єднання «Центр захисту при ДТП «Автопоміч» надало позивачці правову допомогу, що узгоджується із обов`язками, визначеними Договором про надання правової допомоги, пов`язану з наданням консультацій та правового аналізу наявних у клієнта доказів (документів), опрацюванням законодавчої бази, що регулює відносини між позивачкою та відповідачем; формування правової позиції щодо ведення справи та вибір стратегії; аналізом судової практики; написанням, підготовкою, копіюванням та надсиланням позовної заяви з додатками в суд. Загальна кількість витраченого часу на надання правової допомоги замовнику становить 5 годин, відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї години в розмірі 3 000,00 грн., становить 15 000,00 грн.

Згідно ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 12 лютого 2024 року на 11 год.

Згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в залі суду на 19 березня 2024 року на 10 год.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов у якому позов не визнав посилаючись на те, що згідно п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. Згідно п. 9.1. ст. 9, п. 9.4. ст. 9 вказаного Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов?язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування; страхові виплати за договорами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно п. 36.1. ст. 36 Закону, страховик (у випадках,

передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку). Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати

(регламентної виплати, за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою».

Згідно п. 27.5., ст. 27 Закону, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до п. 4 Полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N АТ/3041775 страхова сума шкоду заподіяну життю та здоров?ю становить 320 000,00 грн.

Таким чином, згідно законодавства, страхова сума 320 000,00 грн. на одного потерпілого є максимальною сумою страхового відшкодування, яке виплачується в розмірі та порядку, передбаченому Законом.

Згідно п. 69 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у провадженні № 14-176цс18 (справа N 755/18006/15-11), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов?язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов?язаним суб?єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно п. 74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у провадженні № 14-176це18 (справа N 755/18006/15-Ц): «Уклавши договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов?язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов?язку) страхувальника, який завдав шкоди».

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу), а страхувальник зобов?язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.06.2023 року у справі № 307/1177/23 стягнуто з АТ «СТ «ТАС» на користь ОСОБА_5 страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 26 800,00 грн., тобто залишковий ліміт страхової суми становить 293 200,00 грн. (320 000 - 26800= 293 200,00 грн.), а отже позивач безпідставно вимагає стягнути 294 800,00 грн.

Відповідно до п. 2.1., ст. 2 Закону, відносини у сфері обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно до п. 33.1.4. ст. 33 Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу причетний до такої пригоди зобов?язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з для настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику: з яким укладено договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону: - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка. Згідно п. 35.1., ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно п. 36.2. ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов?язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відтак, для отримання страхового відшкодування, потерпілим особам необхідно звернутися до АТ «СГ «ТАС» в передбаченому законодавством порядку із заявою про страхове відшкодування, та надати необхідні документи для визначення розміру шкоди.

Позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Таким чином, рішення про виплату страхового відшкодування не приймалося за відсутністю звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, а отже з боку відповідача відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивачки.

Відповідно до позовної заяви, позивач вимагає стягнути страхове відшкодування у зв`язку із смертю ОСОБА_4 внаслідок ДТП, яке відбулося 01.01.2023 року.

Однак, позивачем не додано належних та допустимих доказів про настання цивільно-правової відповідальності страхувальника, або особи, яка на правовій підставі експлуатувала забезпечений транспортний засіб та не надано належних та допустимих доказів, що саме внаслідок ДТП настала смерть потерпілого, а отже вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно п. 36.2, ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної сипати) та виплатити його. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Виходячи з наведеного, оскільки дорожньо-транспортна пригода розглядається в кримінальній справі, строк на прийняття рішення щодо страхового відшкодування страховиком припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Щодо стягнення з АТ «СГ «ТАС» 53600,00 грн. моральної шкоди відповідач зазначив, що згідно п. 27.3. ст. 27 Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду: заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі встановлених законом на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.

Виходячи з наведеного, для визначення розміру моральної школи, необхідно визначити повне коло осіб, які мають право на відшкодування моральної школи у зв`язку із смертю потерпілого, оскільки моральна школа виплачується рівними частинами в розмірі 12 мінімальних заробітних плат.

Таким чином, вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди

є необґрунтованими, оскільки згідно чинного законодавства в межах страхової суми

320 000,00 грн. загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку виплачується рівними частинами її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), для чого необхідно встановити коло осіб з підтверджуючим документами, які мають право на отримання страхового відшкодування.

Щодо стягнення 241 200,00 грн. страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника відповідач вказав, що позивачем не додано до позовної заяви документів, передбачених п.п. є). п. 32.5. ст. 35 Закону щодо доходів ОСОБА_4 за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік.

Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами».

Згідно п. 27.5. ст. 27 Закону, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Виходячи з наведеного, згідно спеціального законодавства, у зв`язку з втратою годувальника, в межах страхової суми (320 000,00 грн.) шкода відшкодовується в розмірі 36 мінімальних заробітних плат та виплачується непрацездатним особам рівними частинами помісячними платежами після звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування та після ухвалення вироку у кримінальному провадженні щодо встановлення факту смерті потерпілого внаслідок ДТП.

Щодо стягнення 15 000,00 грн. витрат на правову допомогу відповідач зазначив, що позивачем не надано видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату та не встановлено й не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правову допомогу (їх оплати). У зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову.

Також, 16 січня 2024 року відповідач подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Представник позивачів адвокат Коневалик А.В. 26 січня 2024 року подав відповідь на відзив у якому посилався на те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, ст. 36 вказаного Закону регламентує порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати. У п. 36.1. ст. 36 зазначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Як вбачається із даної норми заявнику (потерпілому) надано беззаперечне право звернутися до суду щодо розгляду спору про здійснення страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.Також зазначив, що позивачі не зобов`язані звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою відшкодування шкоди, а може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Питання права потерпілих осіб звертатися до суду про виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) без попереднього звернення до страхової компанії (МТСБУ) було неодноразовим предметом розгляду Верховним Судом і з даного питання вже є сформований усталений правовий висновок. Зокрема, у постановах від 25 серпня 2018 року у справі № 264/6326/15, 374/131/16, 465/4621/16, 465/4287/15.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Щодо настання цивільно-правової відповідальності та страхового випадку зазначив, що в матеріалах справ наявні зокрема: витяг з ЄРДР від 01 січня 2023 року, свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 у якому зазначено, що смерть наступила на місці ДТП, причинами, що призвели до смерті: спинальний шок, розрив спинного мозку, перелом шийного відділу хребта на рівні І-ІІ хребців; обвинувальний акт від 20 березня 2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України; вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2023 року у справі № 307/1088/23, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Щодо настання цивільно-правової відповідальності посилався на ст. 1187, ст. 1193 та ст. 1167 Цивільного кодексу України та вказав, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля - ОСОБА_3 настає незалежно від його вини, оскільки смерть потерпілого настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Щодо настання страхового випадку вказав, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 01 січня 2023 року за участю автомобіля «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 , є страховим випадком.

Щодо здійснення відшкодування втрати годувальника одноразовим платежем вказав, що Законом передбачено обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Тобто, протягом 90 днів, з моменту отримання заяви про страхове відшкодування, відповідач зобов`язаний повністю виплатити страхове відшкодування позивачу у розмірі, визначеному Законом. Для страхового відшкодування шкоди, заподіяного втратою годувальника такий розмір не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Посилання відповідача на ст. 1202 ЦК України у даному випадку є безпідставним, оскільки відповідач виплачує страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відповідно до розмірів і строків, визначених профільним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо набрання законної сили вироком у кримінальному провадженні вказав про безпідставність такого твердження відповідача, оскільки цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача, тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом.

Щодо витрат на правничу допомогу вказав, що до матеріалів справи додано договір про надання професійної правової допомоги та детальний опис робіт. Клієнт має право здійснювати оплату наданих Адвокатським об`єднанням послуг лише після одержання грошової компенсації за спричинену шкоду. Згідно детального опису робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги від 14.03.2023 року загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги для підготовки та подання позову про відшкодування шкоди становить 5 години і вартість цих послуг складає 15 000 гривень. Враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, базуються на нормах закону, узгоджуються з усталеною судовою практикою, у зв`язку з чим позовні вимоги просить задовольнити повністю.

Щодо ліміту відповідальності відповідача зазначив, що згідно п. 4 Полісу № АТ/3041775 страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 320 000,00 грн. Рішенням Тячівського районного суду Закарпаської області від 13 червня 2023 року у справі № 307/1173/23 стягнуто із відповідача у користь ОСОБА_5 (матері загиблого) страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800,00 грн. Отже залишковий ліміт страхового відшкодування становить 293 200,00 грн. (320 000,00 грн. - 26 800,00 грн. = 293 200,00 грн.) У зв`язку із чим просив зменшити розмір страхового відшкодування втрати годувальника, що належить малолітньому ОСОБА_2 з 241 200,00 грн. до 239 600,00 грн.

Під час судового розгляду представник позивачів адвокат Коневалик А.В. у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позові, відповіді на відзив та просив стягнути з відповідача у користь ОСОБА_5 26 800,00 грн. відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою, у користь ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 - 26 800,00 грн. відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою, та у користь ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 - 239 600,00 грн., відшкодування пов`язане із втратою годувальника та 15 тис. витрат на правничу допомогу за підготовку та пред"явлення позову і 9000 грн. на правничу допомогу, пов"язану із поданням відповіді на відзив (разом 24 000,00грн).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивачів - адвоката Коневалика А.В., з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Під час судового розгляду встановлено, що 01 січня 2023 року слідчим СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001, за ч.3 ст.286-1 КК України, а саме про те, що 01 січня 2023 року, близько 15 години 30 хвилини, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проїжджаючи по вулиці Партизанській в с. Лопухів, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, порушуючи вимоги п.п.1.5, 2.3, 12.3 Правил дорожнього руху, не справившись з керуванням, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що рухався пішки в попутному напрямку по проїжджій частині дороги, який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди помер (а. с. 13-14).

Із свідоцтв про народження та смерть (серії НОМЕР_2 ), виданого 09 січня 2023 року виконавчим комітетом Усть-Чорнянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області відомо, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 11).

Із свідоцтва про шлюб видно, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 11 травня 2010 року у виконкомі Лопухівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис № 04 і після реєстрації шлюбу чоловікові і дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 (а.с. 15).

Із свідоцтва про народження відомо, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і його батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а. с. 18).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 видно, що батько ОСОБА_4 - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а. с. 10).

З обвинувального акта від 20 березня 2023 року, складеного слідчим СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Чоланом В.І., затвердженого прокурором Тячівської окружної прокуратури Петечуком А.А., вбачається, що СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000001 від 1 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В обвинувальному акті зазначено формулювання обвинувачення, згідно якого 01 січня 2023 року, близько 15 години 30 хвилини, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 , проїжджаючи по вулиці Партизанській в с. Лопухів, рухаючись по правій смузі руху у напрямку смт. Усть-Чорна, напроти будинку №43, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, порушуючи вимоги п.п.1.10, 12.4 Правил дорожнього руху, не справившись з керуванням, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що рухався пішки в попутному напрямку по проїжджій частині дороги, який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому шийного відділу хребта на рівні І-ІІ хребців з повним розривом спинного мозку та зміщенням голови до переду, а хребта позаду, перелому грудного відділу хребта на 11-12 хребців із значним зміщенням по ширині та повним розривом спинного мозку, крововиливом на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в тім`яних областях, масивної гематоми в області правої бокової поверхні грудної клітки, живота та правого стегна, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як потягли за собою смерть потерпілого (а. с. 20-24).

Згідно вироку Тячівського районного суду Закарпатської області від 08.11.2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Даний вирок не набрав законної сили ( а.с. 32-36).

Згідно перевірки даних чинності полісів внутрішнього страхування полісу за №АТ3041775 станом на 1 січня 2023 року був діючим, він виданий АТ «СГ» «ТАС», який є діючим членом МТСБУ, полісом застрахована цивільна відповідальність водія автомобіля марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першої статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відтак в силу дії ч. 2 ст. 1167 ЦК України обов`язок володільця транспортного засобу щодо відшкодування моральної шкоди має місце незалежно від наявності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (далі Закон №1961-IV).

У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.

Статтею 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону №1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону №1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у статті 37 Закону №1961-IV, а їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний (трирічний) строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком, а щодо шкоди, заподіяної життю і здоров`ю потерпілого трьома роками. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону не містять. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону №1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. Отже попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика чи МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону №1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Саме такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19), підстав від відступлення якого не вбачає і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 (справа №465/4287/15).

Матеріалами справи встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 01 січня 2023 року, а до суду позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом 03 січня 2024 року, тобто в межах установленого законом строку для відшкодування шкоди, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди - 01 січня 2023 року.

Також в судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не зверталася із заявою до відповідача про виплату їй страхового відшкодування у розмірі 26800 гривень, у зв`язку з настанням смерті її чоловіка - ОСОБА_4 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю водія ОСОБА_3 .

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, за встановлених обставин справи, відповідач ПрАТ «Страхова група «ТАС» як страховик є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, страховик набуває права зворотної вимоги до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Враховуючи, що позивачкою ОСОБА_1 доведено факт заподіяння їй шкоди, її розмір, який повинен відшкодувати відповідач ПрАТ «Страхова група «ТАС» як страховик замість завдавача шкоди ОСОБА_3 , суд вважає безпідставними доводи представника відповідача щодо відсутності факту порушення прав, свобод та інтересів позивачки ОСОБА_1 у зв`язку з її не зверненням безпосередньо до відповідача із заявою про виплату їй страхового відшкодування.

Згідно ч.3 ст.27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2023 року становила 6 700 гривень, а тому, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 80 400 грн. (12x6700 = 80400 грн.).

З урахуванням того, що у загиблого ОСОБА_4 , крім матері ОСОБА_5 є ще дружина та малолітній син, то ОСОБА_5 , як матері загиблого, належала 1/3 частина від загального розміру відшкодування моральної шкоди, що становить 26800 гривень (80400:3).

Із рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2023 року видно, що у користь матері загиблого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 стягнуто страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800,00 грн., вказане рішення набрало законної сили (а. с. 62-69).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 та користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 по 26800 гривень страхового відшкодування моральної шкоди.

Також, пунктом 27.2. ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік" мінімальний розмір місячної заробітної плати з 1 січня 2023 року становить 6700 гривень.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно зі ст.1200 Цивільного кодексу України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Так, дорожньо-транспортна пригода сталася 01 січня 2023 року, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 6 700,00 грн.

Ураховуючи наведене розмір відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, що належить малолітньому ОСОБА_2 становить 239 600,00 грн.

Відтак суд на підставі повно та всебічно досліджених наданих сторонами доказів приходить до висновку про наявність у позивачки правових підстав для отримання страхового відшкодування в порядку пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1200 ЦК України.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК).

На підставі пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Отже, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2 932, 00 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати: на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 133 ЦПК).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 137 ЦПК).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 137 ЦПК).

При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивачки, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Тобто, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат на правничу допомогу адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Натомість не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд зазначає, що визначення співмірності витрат є саме оціночною діяльністю суду. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат (витрат на проїзд тощо), пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Так, адвокат має право самостійно визначати розмір гонорару, однак, при встановленні такого розміру має враховуватися складність справи та інші істотні обставини.

Враховуючи виконану адвокатом роботу з надання послуги щодо підготовки, подання позовної заяви, складання відповіді на відзив, суд вважає співмірним стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 12000 гривень.

Такі висновки також відповідають правовій позиції щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, викладених Верховним Судом у постановах: від 16 березня 2023 року по справі №927/153/22; від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21; від 18 квітня 2022 року по справі № 750/3275/21; від 30 вересня 2020 року по справі №201/14495/16-ц; від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18.

Щодо доводів представника відповідача, що позивачкою не подано доказів отримання адвокатом коштів від довірителя, а тому такі не підлягають до стягнення, не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.1) ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено стороною.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які наведені в постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-22131св19), постанові від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження №61-6627св20).

Керуючись ст. ст. 258-261 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800 (двадцять шість тисяч вісімсот) грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800 (двадцять шість тисяч вісімсот) грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника у розмірі 239 600 (двісті тридцять дев`ять тисяч шістсот) грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи - на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн.

Відмовити в іншій частині позову про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000 (дванадцять) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Представник позивачки: ОСОБА_9 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», місцезнаходження якого у м. Київ, проспект Перемоги, 65, .

Повне рішення буде складено 26 березня 2024 року.

Суддя Л.Р.Сас