Справа № 462/1519/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Пилип`юк Г. М.

з участю секретаря судового засідання - Кіт В. Р.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа- ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

встановив:

позивач ОСОБА_2 звернулася до Залізничного районного суду м. Львова з позовом та заявою про зменшення позовних вимог /т. 1, а.с. 87-91/, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів борг у розмірі 697 532,35 євро з яких: 81 746,77 євро - основний борг, 596 750,91 євро - пеня, 19 034,67 євро - 3% річних та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позовні вимоги мотивує тим, що 26.05.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір позики. Згідно даного договору позивач передала у власність ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 878 055 грн., що складає еквівалент 82 291,94 євро за офіційним курсом НБУ на день укладення договору. Факт одержання ОСОБА_3 позики додатково підтверджується його розпискою. Остаточною датою повернення позики було 26.05.2012 року. Згідно договору позики у випадку порушення ОСОБА_3 строку повернення позики він повинен сплатити позивачу пеню в розмірі 10% за кожних 5 днів від несплаченої суми. Позика забезпечується усім належним ОСОБА_3 майном та коштами, на які може бути звернено стягнення, в порядку встановленому законом. ОСОБА_4 відповідає перед позивачем за неповернення ОСОБА_3 позики всім належним йому майном та коштами, на які може бути звернено стягнення, в порядку встановленому законом. ОСОБА_4 діє за згоди дружини ОСОБА_5 ОСОБА_5 відповідає перед позивачем за неповернення ОСОБА_3 позики всім належним їй майном та коштами, на які може бути звернено стягнення, в порядку встановленому законом. ОСОБА_5 діє за згоди чоловіка ОСОБА_4 . У разі неповернення ОСОБА_3 позики позивач, згідно договору, має право вимагати повернення позики як від ОСОБА_3 , так і від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які відповідають за повернення ОСОБА_3 суми позики та за сплату ним неустойки (пені, штрафу) процентів та відшкодування збитків. Станом на 28.02.2020 року відповідачами не виконані свої обов`язки, щодо повернення позивачу позики.

Ухвалою суду від 14.12.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

17.02.2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кремінця М. М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує позовні вимоги, оскільки боргове зобов`язання не існує в силу його належного виконання, з огляду на те, що 02.02.2012 року позивач на підтвердження факту повернення коштів та припинення зобов`язання між сторонами видала розписку, якою засвідчила факт того, що кошти в сумі 82 292 євро особисто повернуто ОСОБА_3 . Оригінал розписки у відповідача ОСОБА_3 підтверджує повернення суми коштів, яка виступає предметом договору від 26.05.2009 року та спростовує наявність зобов`язання, на яке покликається позивач. Поведінка позивача не відповідає принципу добросовісності, оскільки спрямована на створення штучного боргового зобов`язання, відповідно доводи позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Окрім цього, зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо заявлених вимог, що є підставою для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, передбачених ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України.

24.03.2021 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Новосядло В. Р. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що доводи викладені у відзиві є надуманими, не відповідають фактичним обставинам справи, спрямовані на уникнення сплати заборгованості та відповідальності у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання за договором позики від 26.05.2009 року. Наголошує, що позивач ніколи не писала та не підписувала розписку, про яку зазначається у відзиві, почерк не співпадає з почерком позивача. Щодо пропущеного строку позовної давності, зазначає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, заявою про долучення письмових доказів, до матеріалів справи додається копія виписки АТ КБ «ПриватБанк» по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_2 , з якої вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 здійснювали операції з поповнення готівкою рахунку ОСОБА_2 в терміналі самообслуговування. Зазначені платежі вносились на погашення боргу за договором позики від 26.05.2009 року. Відтак, позовна давність позивачем не пропущена.

02.04.2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кремінця М. М. надійшло заперечення, в якому зазначив, що наведені доводи представника позивача щодо переривання строку позовної давності та долучені до матеріалів справи виписки не доводять, що кошти, які відображені у виписках, були спрямовані на погашення боргу за спірним договором позики. Оскільки погашення позики повинно було здійснюватись щомісячно до 05 числа поточного місяця у відповідності до графіку погашення позики, який міститься в додатку № 1 до договору позики від 26.05.2009 року, то прострочення позичальником поточного та чергового платежу є підставою вважати про порушення позикодавцем свої прав та підставою для звернення до суду за захистом своїх прав в межах строку позовної давності встановлених ЦПК України. Натомість з виписок наданих позивачем вбачається, що платежі датовані починаючи з 09.01.2015 року по 27.11.2018 року у різних грошових сумах, у таких відсутня будь-яка інформація про те ким здійснювалися наведені перекази коштів, що такі платежі мають правове відношення до спірного договору позики, строк дії якого закінчився 26.05.2012 року, а також що кошти спрямовувалися на погашення боргу. Звертає увагу на те, що позивач за одинадцять років з моменту укладення спірного договору не зверталась до відповідачів з вимогами повернути кошти, не скеровувала жодних письмових претензій. Також вказує на те, що договір позики від 26.05.2009 року є не підписаний ОСОБА_4 , який, нібито, виступає поручителем за спірним договором позики, а відтак наведене свідчить про те, що позовні вимоги до останнього є безпідставними.

Представник відповідача адвокат Кремінець М. М. подав клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки боргове зобов`язання згідно розписки виникло 26.05.2009 року із кінцевим строком повернення коштів 12.05.2012 року.

Представником позивача адвокатом Новосядло В. Р. подано клопотання про поновлення строку позовної давності, покликається на те, що, починаючи з 2015 року і по 2018 рік ними здійснювалися поповнення карткового рахунку позивача на невеликі суми. Зазначає, що однією з поважних причини пропуску є також те, що позивачці не було відомо про місце перебування відповідачів.

У судовому засіданні представник позивача зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, покликаючись на мотиви такого, просить позов задовольнити.

09.12.2021 року у судовому засіданні ОСОБА_3 надав пояснення, зазначивши, що позов не визнає. Вони з позивачем є родичами, деякий час він жив у неї в Києві. Гроші повернув вчасно, всю суму повністю в євро, це було в центрі в Києві, в закладі громадського харчування, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 . Текст розписки він написав власноруч, однак підпис на ній ставила ОСОБА_2 . Зазначає, що за весь час до моменту подачі позовної заяви позивач не зверталася до нього з вимогою про повернення грошей.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явились, заперечень суду не надали, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кремінця М. М., 20.03.2024 року, на електронну адресу суду, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із сімейними обставинами, однак суд не бере до уваги таке клопотання, оскільки відсутнє будь-яке підтвердження, щодо поважності причини неявки у судове засідання, окрім цього, попереднє судове засідання також відкладалося за заявою відповідача.

Третя особа ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання, не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у відсутності учасників, які не з`явилися, на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши зібрані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Допитана в судовому засіданні, в якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_3 згідно договору позики отримав від неї грошові кошти, які мав повернути до 26.05.2012 року, однак кошти їй повернуті не були, ніякої розписки про повернення грошових коштів вона ніколи не писала та не підписувала. З батьками відповідача в неї були дуже добрі стосунки, вони завіряли договір позики, тому вона була впевнена, що грошові кошти будуть повернені. Після того як її зять провідав відповідачів у Львові, вони домовились з ним, що борг будь виплачувати частинами, оскільки у відповідачів було тяжке матеріальне становище. Відповідачі, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , почали виплачувати частинами заборгованість на її картковий рахунок, однак згодом такі виплати припинились. Вона телефонувала і ОСОБА_3 , і його батькам, однак це не дало результату.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що він є зятем позивача, чоловіком третьої особи ОСОБА_6 . У 2009 році він не був присутнім при укладення договору позики, оскільки перебував у лікарні, однак знав про укладення такого. Часто запитував позивача, які ідуть справи з поверненням заборгованості, на що остання повідомляла, що ще чекає. Коли підходив термін повернення грошей, він зателефонував до ОСОБА_5 , яка повідоми йому, що коли продадуть квартиру після смерті бабусі, повернуть грошові кошти. Коли він був у Львові, він поїхав на АДРЕСА_1 , яка була вказана у договорі позики, там побачив ОСОБА_3 , який запросив його в квартиру, в квартирі були присутні його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , поцікавився у них, як ідуть справи з поверненням боргу, останні зазначили, що грошей на даний час немає. Тому вони узгодили, що відповідачі хоча би раз у місяць будуть перераховувати по 1 000 грн. Перекази не були регулярні, а згодом перерахування припинились. Після чого він знов звернувся вже до ОСОБА_3 , останній попросив рахунок, на який переказувати кошти, та здійснював перекази невеликих сум по 1 000 грн. - 1 500 грн.. Однак, вже у 2019 році виплати припинилися, на зв`язок ОСОБА_3 перестав виходити.

Судом встановлено, що 26.05.2009 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник), ОСОБА_4 (поручитель-1), ОСОБА_5 (поручитель-2), ОСОБА_6 (третя особа-отримувач позики), уклали договір позики, за яким позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти у розмірі 878 055,00 грн., що складає еквівалент 82 291,94 євро за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору, строком на три роки з моменту укладення договору, а позичальник зобов`язується повернути таку саму суму грошових коштів терміном до 26.05.2012 року. Позика повертається в готівковій формі або шляхом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок Позикодавця: п/р в національній валюті № НОМЕР_1 в ТОВ «Партнер-Банк», код ЄДРПОУ: 34353904, МФО: 339339, та п/р в іноземній валюті Євро № НОМЕР_1 в цьому ж банку. Позичальник перший платіж з ним договором здійснює 05.06.2009 року. Наступні платежі здійснюються щомісячно до 05 числа поточного місяця до повного повернення, згідно графіку погашення позики викладено в Додатку № 1 до цього Договору. Позика вважається поверненою в момент фактичної передачі позичальником позикодавцеві або третій особі - отримувачу позики суми позики, що підтверджується виданою позикодавцем або третій особою - отримувачем розпискою про отримання грошових коштів або банківським документом про зарахування грошової суми, що позичалася, на поточний рахунок позикодавця або третьої особи - отримувача. У випадку порушення позичальником строку повернення позики він повинен сплатити позикодавцю пеню в розмірі 10% за кожних 5 днів від несплаченої суми. Позика забезпечується всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення, в порядку, встановленому законодавством. Поручитель-1 відповідає перед позикодавцем за неповернення позичальником позики всім належним поручителю-1 майном та коштами, на які може бути звернено стягнення, в порядку, встановленому законодавством. Поручитель-1 діє за згодою дружини ОСОБА_5 . Поручитель-2 відповідає перед позикодавцем за неповернення позичальником позики всім належним поручителю-1 майном та коштами, на які може бути звернено стягнення, в порядку, встановленому законодавством. Поручитель-2 діє за згодою чоловіка ОСОБА_4 . У разі неповернення позикодавцем позики, позичальник має право вимагати повернення позики як від позичальника, так і від поручителя-1, поручителя-2. Поручитель - 1, поручитель - 2, відповідають за повернення позикодавцем суми позики та за сплату ним неустойки (пені, штрафу), процентів та відшкодування збитків. В якості забезпечення зобов`язань позичальника, останній зобов`язується надати забезпечення цього договору шляхом укладення у майбутньому іпотечного договору нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 або набути у власність іншого нерухомого майна позичальника. Позичальник та поручителі зобов`язуються відчужувати будь-яке майно (рухоме чи нерухоме) за згодою позикодавця. Зазначений договір підписаний ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /т. 1, а.с. 4-7/.

Згідно розписки від 26.05.2009 року, оригінал якої оглянуто судом в судовому засіданні, ОСОБА_3 , що проживає за адресою АДРЕСА_3 , 26.05.2009 року отримав від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 878 055,00 грн., що в еквіваленті складає 82 291,94 євро. Яку зобов`язується до 26.05.2012 року повернути /т. 1, а.с. 8/.

Як вбачається із розписки від 02.02.2012 року, оригінал якої оглянуто судом в судовому засіданні, ОСОБА_2 , що проживає за адресою АДРЕСА_4 отримала від ОСОБА_3 гроші в сумі 82 292 євро в рахунок повернення боргу від 26.05.2009 року. Претензій до ОСОБА_3 не має /т. 1, а.с. 70/.

Як встановлено ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 3496-Е від 11.10.2023 року підпис на розписці від 02.02.2012 року про повернення боргу виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. Особою якої статі проставлений підпис у розписці від 02.02.2012 року встановити не виявилось можливим.

Наведене повністю спростовує твердження відповідача ОСОБА_3 , що розписка від 02.02.2012 року про повернення боргу, яка написана ним власноруч, підписана позивачем ОСОБА_2 та відповідно спростовує твердження про повернення ним заборгованості.

Крім цього, невиконання ОСОБА_3 зобов`язання з повернення позики підтверджується, згідно з ч. 2 ст. 545 ЦК України та п. 5.3. договору, наявністю в позивача оригіналу боргового документу (договору, розписки), відсутністю в боржника розписок кредитора про прийняття виконання та про неможливість повернення боргового документу.

Чинним цивільним законодавством (ч. 3 ст. 509, ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України) встановлено, що зобов`язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, повинні виконуватися належним чином в установлений строк.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом - ч. 1 ст. 612 ЦК України.

Суд вважає, що позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу ОСОБА_3 позику, а останній не виконав зобов`язання з їх повернення.

Однак, щодо пред`явлення позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як зазначено у ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Однак у ч. 4 даної статті вказано, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

Згідно положень ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Таким чином, враховуючи, що солідарні зобов`язання виникають тільки у випадках, встановлених договором або законом, однак у договорі позики від 26.05.2009 року ОСОБА_4 хоча і зазначено як сторону договору, а саме поручитель-1, однак в зазначеному договорі відсутній підпис останнього, а позивачем протягом трьох років з дня настання терміну виконання основного зобов`язання не пред`явлено позову до ОСОБА_5 , тому зобов`язання перед позивачем виникло лише у ОСОБА_3 , а позовні вимоги щодо відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 є безпідставними.

За вказаних обставин, позивач має право вимагати повернення відповідачем ОСОБА_3 позики в сумі 697 532,35 євро з яких: 81 746,77 євро - основний борг, 596 750,91 євро - пеня, 19 034,67 євро - 3% річних.

07.04.2021 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Новосядло В. Р., надійшло клопотання про поновлення строку позовної давності, в якому зазначила, що до матеріалів справи долучено доказ поповнення карткового рахунку позивача, тому вважає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням таких дій відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , відповідно позивач звернулась у суд за захистом свої прав згідно строків позовної давності. Однак, оскільки представник відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кремінець М. М. подав до суду заяву щодо пропуску позовної давності, вважає за необхідне зазначити, що з моменту виникнення зобов`язання щодо погашення боргу, а саме 26.05.2012 року, позивач підтримувала зв`язок з відповідачами, останні запевняли, що повернуть борг. Починаючи з 2015 року по 2018 рік ними здійснювалися поповнення карткового рахунку позивача на невеликі суми, тому позивач їм вірила. Окрім цього, перед поданням позовної заяви до суду, позивачу стало відомо, що квартира АДРЕСА_2 , яка згідно п. 6.3 договору позики повинна була передана позивачу на підставі іпотечного договору в якості забезпечення виконання зобов`язань згідно договору позики, була відчужена відповідачами, в той час коли борг як з моменту відчуження квартири так і по день подання позову не був погашений. Однією з поважних причин є також необізнаність позивача про місце перебування відповідачів. З огляду на наведене, просить визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити пропущений строк.

13.04.2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Кремінця М. М. надійшло клопотання про застосування строку позовної давності. В якому зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, а вимоги щодо стягнення пені мають похідний характер від основного зобов`язання, що свідчить, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Боргове зобов`язання за спірним договором виникло 26.05.2009 року із кінцевим строком повернення коштів до 26.05.2012 року. При цьому, сторонами договору узгоджено повернення позики шляхом внесення помісячних платежів, що підтверджується додатком № 1 до договору позики від 06.05.2009 року. Оскільки погашення позики повинно було здійснюватися щомісячно до 05 числа поточного місяця у відповідності до графіку погашення позики, який міститься в додатку № 1 до Договору позики від 26.05.2009 року, то прострочення позичальником поточного та чергового платежу є підставою вважати про порушення позикодавцем своїх прав та підставою для звернення до суду за захистом своїх прав в межах строку позовної давності встановленої ст. 257 ЦК України. Відтак, оскільки перший платіж позичальник повинен був внести 05.06.2009 року, то прострочення повернення цього платежу є підставою вважати про порушення позикодавцем своїх прав та початком перебігу позовної давності у розумінні приписів ст. 256 ЦК України. Таким чином, початок перебігу позовної давності розпочався з 06.06.2009 року, тобто на наступний день після спливу обумовленої сторонами дати повернення поточного платежу та закінчився 06.06.2012 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України. Натомість, позивач звернувся з позовом лише в 2020 році, тобто фактично через вісім років після спливу строку позовної давності, що свідчить про недобросовісну поведінку позивача спрямовану на штучне створення боргового зобов`язання. З аналізу договору від 06.05.2009 року та копії розписки від 26.05.2009 року вбачається про відсутність домовленостей між сторонами про зміну строків погашення позики. Окрім цього, сторони не вносили жодних змін до спірного договору щодо строку повернення позики, а відтак підстав для продовження строку позовної давності немає, що свідчить про пропуск встановленого законом строку. Крім цього, зазначає, що у відповіді на відзив представник позивача стверджує про переривання строку давності, оскільки за доводами, перший платіж на погашення боргу за договором був внесений 09.01.2015 року, а останній був здійснений 27.11.2018 року, що свідчить про переривання строку позовної давності у розумінні приписів ст. 264 ЦПК України та подання позову в межах строку позовної давності. Наведені доводи не заслуговують на увагу, а викладені позивачем обставини щодо нібито вчинення цій на погашення боргу за спірним договором є такими, які не відповідають фактичним обставинам справи. Також в позовній заяві позивач ствержувала про те, що кошти за спірним договором взагалі не повернуті, а в заяві про зменшення позовних вимог стверджує, що повернуто 545, 17 євро, що підтверджується випискою з банківського рахунку. Відтак наявні розбіжності у доводах позивача підтверджують штучне створення останнє зобов`язання з покликання на обставини, які не стосуються договору позики. Оскільки з представлених позивачем виписок вбачається, що відсутня інформація про те, що кошти, які нібито вносились відповідачем на картковий рахунок позивача, мали цільову спрямованість на погашення боргу за договором від 06.05.2009 року. Відтак наведені документи не стосуються предмета заявлених вимог та не підтверджують те, що кошти вносились саме на повернення позики, а тому долучені копії виписок не можуть бути підтвердженням переривання строку позовної давності.

Суд, вивчивши зміст поданого представником позивача клопотання про поновлення строку позовної давності, дослідивши його в сукупності з наявними в матеріалах справи доказами, дійшов до висновку про необхідність відмови в його задоволенні з огляду на наступне.

Суд виходить із того, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Стаття 267 ЦК України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 266 ЦК У країни, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Дана правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року по справі № 161/20278/14-ц.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У клопотанні про поновлення строку позовної давності, представник позивача зазначає, що до матеріалів справи долучено доказ поповнення карткового рахунку позивача, тому вважає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням таких дій відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , оскільки такі свідчать про визнання боргу.

Як вбачається з копії виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картці/рахунку ОСОБА_2 за період 01.01.2014 року - 18.02.2021 року, 24.04.2015 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_2 на суму 998 грн., 27.07.2015 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_3 на суму 998 грн., 29.09.2015 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_3 на суму 1 000 грн., 27.11.2015 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_3 на суму 1 000 грн., 28.12.2015 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_3 на суму 1 000 грн., 27.01.2016 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_3 на суму 1 000 грн., 08.09.2016 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_3 на суму 1 000 грн., 04.11.2016 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_3 на суму 1 000 грн., 09.03.2017 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_3 на суму 1 000 грн., 07.07.2017 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_3 на суму 1 000 грн., 10.08.2017 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_3 на суму 1 000 грн., 13.09.2017 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_4 на суму 1 000 грн., 09.11.2017 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_3 на суму 1 000 грн. та 28.09.2018 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування, платник: тел. ( НОМЕР_3 на суму 1 000 грн /т. 1 а.с. 100-101/.

Відповідно судом не можуть бути взятими до уваги дані виписки, як підтвердження факту переривання строку позовної давності, оскільки в них відсутнє ім`я, прізвище та по-батькові особи, яка здійснювала такі платежі, відсутня призначення такого платежу, не зазначається, що такий платіж вноситься за погашення боргу, окрім цього такі платежі надходили з 2014 року по 2018 рік, однак згідно договору позики, остаточною датою повернення позики є 26.05.2012 року.

Інші доводи представника позивача у клопотанні про поновлення строку позовної давності, не свідчать про поважність причин пропуску такої.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Таким чином, позивачу, починаючи саме з остаточної дати повернення позики 26.05.2012 року, було достеменно відомо про порушення відповідачами умов договору позики, а тому саме з цієї дати і розпочався перебіг строку позовної давності. Проте до суду позивач звернулась лише в березні 2020 року, тобто поза межами трирічного (річного) строку позовної давності.

Тому, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_3 слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Окрім цього, з врахуванням вищенаведеного, в задоволенні позову щодо відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Згідно з ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то керуючись ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору та пов`язаних з професійною правничою допомогою необхідно покласти на неї.

Керуючись ст. 258, 259, 263 - 265 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа- ОСОБА_6 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.04.2024 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Пилип`юк Г. М.