Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2024 Справа №607/9912/22 Провадження №2/607/574/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Бумби М.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , у якому, із врахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, просить провести поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 49 250 грн. 00 коп., як компенсацію 1/2 частки внеску до статутного капіталу ПП «Термик» (), здійсненого за час перебування відповідача у шлюбі та внесеного за рахунок спільних коштів подружжя; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 000 грн., як компенсацію 1/2 частки внесків до статутного капіталу ПП «Дружба-Нафтопродукт» (), здійснених за час перебування відповідача у шлюбі та внесених за рахунок спільних коштів подружжя, а також судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із 14 серпня 2006 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 14 серпня 2019 року розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Зазначає, що ОСОБА_3 є засновником та кінцевим бенефіціарним власником, зокрема, Приватного підприємства «Дружба-Нафтопродукт» (код , адреса: 48543, селище Нагірянка, вул.Шевченка, буд. 65 Чортківський район Тернопільська область) та Приватного підприємства «Термик» (код , адреса: 46016, бульв. П.Куліша, буд. 7 місто Тернопіль, Тернопільська область). Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація ПП «ТЕРМИК» відбулась 12.11.1993 року, Єдиним засновником та кінцевим бенефіціарним власником підприємства є ОСОБА_3 , відсоток його частки у статутному капіталі дорівнює 100%. 19.04.2016 року, під час перебування сторін у шлюбі, було здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів ПП «Термик», зокрема - зміна статутного капіталу. Так, протоколом зборів ПП «Термик» №2 від 07.04.2016 року було вирішено збільшити розмір статутного капіталу підприємства з 1 500,00 грн. до 100 000,00 грн., тобто статутний капітал збільшився відповідно на 98 500,00 гривень. Збільшення розміру статутного капіталу підприємства відбулось за спільні кошти подружжя. Крім того, ОСОБА_3 є єдиним засновником та кінцевим бенефіціарним власником Приватного підприємства «Дружба-Нафтопродукт», відсоток його частки у статутному капіталі підприємства дорівнює 100%, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Розмір статутного капіталу становить 1 500 000 грн.. Державна реєстрація ПП «Дружба-Нафтопродукт» відбулась 01.02.2006 року. Державну реєстрацію змін до установчих документів ПП «Дружба- Нафтопродукт», в тому числі змін розміру статутного капіталу відбулась 03.06.2009 року, номер реєстраційної дії 4000370) та 18.04.2017 року (номер реєстраційної дії 0000370) - тобто в період перебування ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Згідно наданої ПП «Дружба-Нафтопродукт» інформації, в період із 21.04.2017 року по 16.01.2019 року, ОСОБА_3 здійснювалося внесення коштів в статутний капітал зазначеного підприємства в сумі 1 000 000 грн. Своєї згоди ОСОБА_3 на розпорядження спільними коштами подружжя, шляхом внесення їх у статутні капітали юридичних осіб, ОСОБА_2 не надавала. Оскільки, після розірвання шлюбу, сторони не дійшли спільної згоди щодо поділу майна подружжя в частині сум вкладів в статутні капітали вищевказаних підприємств, позивач просить провести даний поділ в судовому порядку, задовольнивши його позовні вимоги.

30.06.2023 року у даній справі за наслідками проведеного підготовчого судового засідання закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_3 відзиву на позов не подавав.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Притула О.Б. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала повністю, з мотивів, викладених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Кавійчик В.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у їх задоволенні. В подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , із 14 серпня 2006 року, перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 серпня 2019 року, розірвано, цивільна справа №607/13018/19).

ОСОБА_3 з 04.01.2013 року, є власником приватного підприємства «Термик, що підтверджується додатком до статуту ПП «Термик», затвердженого рішенням засновника від 04.01.2013, державну реєстрацію якого проведено 29.01.2013 року.

Як вбачається із копії протоколу зборів ПП «Термик» №2 від 07.04.2016, заслухано засновника підприємства ОСОБА_3 , який у зв`язку із виробничими потребами вирішив збільшити розмір статутного капіталу ПП «Термик» з 1 500 грн. до 100 000 грн., тобто на суму 98 500 грн.

Згідно із Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.04.2022, станом на 26.07.2022 засновником приватного підприємства «Термик» (код ЄРПОУ 21130787), державну реєстрацію якого здійснено 26.10.2006 є ОСОБА_3 , розмір частки засновника у статутному капіталі складає 100 000 грн. Також, судом з`ясовано, що як вбачається із даного витягу, державна реєстрація змін до установчих документів зазначеної юридичної особи у частині зміни розміру статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) до 100 000 грн., де засновником є відповідач, здійснена державним реєстратором Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області 19.04.2016 року, тобто під час перебування у шлюбі із позивачем.

Крім цього, згідно інформації, викладеній у листі ПП «Термик» від 19.12.2022 року, відповідачем з 26.04.2016 року по 23.11.2016 року здійснювалося внесення коштів в статутний капітал ПП «Термик», що підтверджено копіями квитанцій: №136 від 26.04.2016 року на суму - 20 000,00 грн.: №68 від 25.05.2016 року на суму 9 880,00 грн.; №157 від 23.08.2016 року на суму - 5 000,00 грн.; №128 від 07.09.2016 року на суму - 10 000,00 грн.; №63 від 21.10.2016 року на суму - 10 000.00 грн.; №69 від 23.11.2016 року на суму - 10 000,00 грн.

Також, як вбачається із пункту 1.3 копії Статуту приватного підприємства «Дружба-Нафтопродукт», затвердженої рішенням засновника від 03.06.2009 та зареєстрованого в органі державної реєстрації, засновником означеного підприємства з 03.06.2009 є фізична особа ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.04.2022, станом на 26.07.2022, засновником приватного підприємства «Дружба Нафтопродукт», державну реєстрацію якого проведено 01.02.2006 є ОСОБА_3 , розмір частки засновника склав 1 500 000 грн. Крім цього, судом установлено, що зазначений витяг свідчить, що державну реєстрацію змін до установчих документів означеної юридичної особи у частині зміни розміру статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) даної юридичної особи, державним реєстратором було проведено 05.06.2009 року та 18.04.2017 року, тобто у момент перебування у шлюбі із позивачем та перебування відповідача у статусі засновника.

Також судом з`ясовано, що відповідачем ОСОБА_3 в період з 21.04.2017 року по 16.01.2019 року здійснювалося внесення коштів в статутний капітал приватного підприємства «Дружба-Нафтопродукт» в сумі 1 000 000, 00 грн., що підтверджено копіями квитанцій: № 119 від 21.04.2017 року на суму - 100 000,00 грн.; № 68 від 26.04.2017 року на суму - 140 000,00 грн.; № 177 від 04.05.2017 року на суму - 140 000,00 грн.; № 6п від 13.05.2017 року на суму - 149 000,00 грн.; № 2 від 25.05.2017 року на суму - 149 000,00 грн.; № 45 від 30.05.2017 року на суму - 149 000,00 грн.; № 191 від 09.06.2017 року на суму - 149 000,00 грн.; № 70 від 16.01.2019 року на суму 24 000,00 грн., а також інформацією, що міститься у листі ПП «Дружба-Нафтопродукт» №20/03/2023-01 від 20 березня 2023 року.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У статті 61 СК України визначено об`єкти права спільної сумісної власності.

Тлумачення статей 60, 61 СК України дає підстави для висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України).

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). У разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього товариства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості частки у майні товариства в разі поділу майна подружжя та право вимоги половини отриманого доходу від діяльності товариства.

Аналогічна правова позиція викладена у постноаві ВС України від 12.12.2022 року у справі №369/9429/18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує й висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року у справі № 362/1506/20 (провадження № 61-17350св21) із посиланням на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року в справі № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19), зазначено, що: «за змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Окрім того, вирішуючи питання поділу між подружжям (колишнім подружжям) частки у статутному капіталі приватних підприємств, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.113 ГК України, у редакції чинній на час перебування відповідачем у статусі засновника спірних підприємств, приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи.

Питання поділу бізнесу - вартості внесеного майна, половини отриманого доходу від діяльності товариства з обмеженою діяльністю - є одними з найбільш неоднозначних під час поділу спільного майна подружжя.

Підходи щодо поділу майна подружжя у частині поділу частки у такому товаристві (тобто стосовно прав одного з подружжя під час розірвання шлюбу на частку у статутному капіталі товариства, яке належить іншому з подружжя) у судовій практиці змінювалися;

Так, позивачка вважає, що вона має право на компенсацію половини вартості внеску відповідача до статутного капіталу ПП «Дружба-Нафтопродукт» та ПП «Термик», оскільки такий внесок зроблений під час шлюбу за рахунок спільних сумісних коштів.

Суд, при вирішенні спору враховує судову практику щодо цього предмету спору.

Так, 19 вересня 2012 року Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі № 1-8/2012 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України. Виснував, що статутний капітал і майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; 3 липня 2013 року Верховний Суд України ухвалив постанову у справі № 6-61цс13, у якій вказав, що у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з подружжя у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а інший із подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям; 2 жовтня 2013 року Верховний Суд України ухвалив постанову у справі № 6-79цс13, у якій зазначив, що «навіть і в разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства»; 3 червня 2015 року Верховний Суд України ухвалив постанову у справі № 6-38цс15, у якій роз`яснив поняття частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю та спосіб поділу такого майна: «Якщо один із подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується у право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства».

Суд також враховує, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя у частині поділу частки у статутному капіталі приватних підприємств, Верховний Суд послідовно застосовував у своїй практиці висновки Верховного Суду України, зокрема: постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 травня 2019 року у справі № 683/886/16-ц, від 11 березня 2020 року у справі № 161/19023/17, від 8 вересня 2021 року у справі № 727/6374/17, від 13 березня 2019 року у справі № 756/10797/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 вересня 2021 року у справі № 161/9644/19, від 1 листопада 2021 року у справі № 179/130/13-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 906/936/18, від 3 березня 2020 року у справі № 909/52/19.

У цих справах порушене право позивача суд захистив через стягнення грошової компенсації половини вартості внесеного до статутного капіталу майна, половини отриманого доходу від діяльності підприємства, половини майна, що залишилось після його ліквідації; 29 червня 2021 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі №916/2813/18 і відступила від висновків Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 3 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 569/6236/16-ц, і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, сформульованого у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 918/598/18, про те, що частка у статутному капіталі приватного підприємства, яка «придбана» за спільні кошти подружжя, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та може бути відчужена одним із подружжя без згоди іншого; 15 червня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову у справі № 450/624/15.

Зважаючи на необхідність урахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, про те, що у разі внесення одним із подружжя (колишнього подружжя), який є учасником господарського товариства, коштів чи майна до статутного капіталу цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, саме товариство стає їх власником, тоді як право іншого з подружжя на спільні кошти / майно трансформується в інший об`єкт - право вимоги на виплату частки у статутному капіталі товариства, що є відмінним від виплати половини вартості внеску засновника товариства до його статутного капіталу, Верховний Суд вважав обґрунтованими доводи касаційної скарги відповідача про те, що позивач наділений правом вимагати компенсації половини вартості частки іншого з подружжя у статутному капіталі товариства, а не виплати половини вартості внеску відповідача як засновника до статутного капіталу товариства чи половини вартості внесеного подружжям майна;

Крім того, Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 3 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, про те, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із подружжя, в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя; отже, невирішеним є питання про те, на що може претендувати один із подружжя: лише на компенсацію половини вартості частки іншого з подружжя у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю чи, за його вибором, на виплату половини вартості внеску відповідача як засновника до статутного капіталу цього товариства або половини вартості внесеного подружжям майна.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно з нормами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши докази надані ними, вважає, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, слід задовольнити та в порядку поділу майна подружжя, а саме внеску в статутний капітал приватного підприємства «Термик», стягнути із відповідача у користь позивача грошові кошти у розмірі 49 250 грн., як компенсацію частки внеску до статутного капіталу приватного підприємства «Термик» () у розмірі 98500 грн., здійсненого за час перебування сторін у шлюбі та внесених за рахунок спільних коштів подружжя, а також, в порядку поділу майна подружжя, а саме внеску в статутний капітал приватного підприємства «Дружба-Нафтопродукт», стягнути із відповідача у користь позивача грошові кошти у розмірі 500 000 грн., як компенсацію частки внеску до статутного капіталу приватного підприємства «Дружба -Нафтопродукт» () у розмірі 1 000 000 грн., здійсненого за час перебування сторін у шлюбі та внесених за рахунок спільних коштів подружжя. При цьому, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що під час перебування сторін у шлюбі, відповідач ОСОБА_3 здійснював збільшення статуного капіталу приватного підприємства «Термик» та приватному підприємстві «Дружба-Нафтопродукт», шляхом внесення коштів, що підтверджено наведеними витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.04.2022, а також копіями платіжних квитанцій та іншими наведеними вище проаналізованими письмовими доказами. При цьому, відповідачем та наданими ним доказами не спростовано призумцію рівності часток подружжя, а також те, що кошти, які він вносив, як збільшення статутного капіталу в означених приватних підприємствах під час перебування у шлюбі із позивачем, не були спільними коштами подружжя, а його особистою власністю. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя, а саме внеску в статутний капітал приватного підприємства «Термик», стягнути із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 49 250 (сорок дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн., як компенсацію частки внеску до статутного капіталу приватного підприємства «Термик» (), здійсненого за час перебування сторін у шлюбі та внесених за рахунок спільних коштів подружжя.

В порядку поділу майна подружжя, а саме внеску в статутний капітал приватного підприємства «Дружба-Нафтопродукт», стягнути із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн., як компенсацію частки внеску до статутного капіталу приватного підприємства «Дружба -Нафтопродукт» (), здійсненого за час перебування сторін у шлюбі та внесених за рахунок спільних коштів подружжя.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 5 492 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто дві) 50 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 29 березня 2024 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан