Справа № 489/194/24
Провадження № 2/489/734/24
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на кімнату у гуртожитку за набувальною давністю,

встановив:

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання за нею права власності за набувальною давністю на кімнату АДРЕСА_1 площею 11,7 кв.м.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 28.10.1999 вона проживає в АДРЕСА_2 . Позивач вселилась у дану кімнату за клопотанням виконавчого комітету Миколаївської міської ради в зв`язку з тим, що вона була сиротою. Будинок АДРЕСА_3 є гуртожитком, який належав ТОВ «Нікодім-Сервіс». В подальшому 14.02.2008 вказаний гуртожиток було передано ТОВ «Добробут - ТСТ». Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.02.2009 по справі № 17/700/2008 за ТОВ «Добробут-ТСТ» визнано право власності на будівлю вказаного гуртожитку. Загальними зборами учасників ТОВ «Добробут ТСТ» від 02.04.2011 прийнято рішення про реєстрацію ОСББ «Космонавтів-132 В» та передачу на баланс останнього будівлі гуртожитку. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.10.2011 у справі № 5016/2346/2011 визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Нікодім Сервіс». На підставі даного рішення реєстрацію ТОВ «Добробут-ТСТ» скасовано. В той же час, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час 7 334/10 000 часток будівлі по АДРЕСА_3 (в тому числі кімната № НОМЕР_1 , яку займає позивач) зареєстровано на праві власності за ТОВ «Добробут-ТСТ»; інші частки різним фізичним особам. Тобто на теперішній час склалась ситуація, коли 7 334/10 0000 частки будівлі гуртожитку, включаючи спірну кімнату, нікому не належить. ОСОБА_1 проживає в будівлі по АДРЕСА_3 більше 10 років після припинення власника, володіючи кімнатою № НОМЕР_1 відкрито, добросовісно та безперервно. Вона утримує кімнату в належному технічному стані. Оплачує комунальні витрати. Ніхто інший не претендує на дане житло.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до суду.

02.02.2024 до суду від представника Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свої заперечення проти позову обґрунтовує тим, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Крім того зазначав, що спірне майно не відноситься до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади.

05.01.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, згідно якої вона спростовує заперечення відповідача проти позову. Наголошує на тому, що на теперішній час у 7 334/10 000 часток будівлі по АДРЕСА_3 відсутній власник, оскільки ТОВ «Добробут-ТСТ» припинило своє існування.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.01.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою від 29.02.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, у відзиві позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. 04.03.2024 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Згідно копії довідки голови ОСББ «Космонавтів 132 В» ОСОБА_1 з 28.10.1999 по теперішній час проживає в АДРЕСА_2 . На 21.11.2023 заборгованість за комунальній послуги відсутня (а.с.12).

Згідно довідки голови ОСББ «Космонавтів 132 В» від 29.01.2024 ОСОБА_1 з 28.10.1999 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ордеру на вселення, наданого правлінням ОСББ «Космонавтів 132 В». З 28.10.1999 по теперішній час ОСОБА_1 постійно проживає та сплачує комунальні послуги за користування кімнатою № НОМЕР_1 (а.с.76).

Згідно листа ВК Миколаївської міської ради від 01.12.1997 № 2055-1/Л-ЛП повідомлено позивачу про розгляд її житлового питання; на адресу Виробничо-торгівельного взуттєвого підприємства «Ніко» направлено клопотання про переселення позивача із гуртожитку по АДРЕСА_4 , враховуючи те, що позивач заміжня та вона разом з чоловіком є сиротами (а.с.14).

На питання суду позивач пояснює, що точно не пам`ятає підстав її вселення до гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , вважає, що отримала житло для проживання як сирота. Пояснила, що гуртожиток по АДРЕСА_4 закривався, у зв`язку з чим на початку 1998 року її було переселено до гуртожитку по АДРЕСА_3 до кімнати, номер не пам`ятає, де вона проживала разом з іншими людьми втрьох, оскільки її чоловік тимчасово був відсутній. А коли він повернувся їх разом з 28.10.1999 переселили до кімнати № 33 цього гуртожитку, де вони проживали удвох до розлучення у 2009 році. Крім того, з 90-х років ОСОБА_1 стоїть у черзі на обліку у міській раді як сирота для отримання житла позачергово, однак досі його не отримала, станом на 2024 рік є сімнадцятою у черзі. Будівля гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 на балансі міськради не перебуває, оскільки як відомо позивачу для цього треба щоб мешканці не мали заборгованості за житлово-комунальні послуги, в ньому було проведено ремонт.

Будинок АДРЕСА_3 є гуртожитком, який належав ТОВ «Нікодім-Сервіс». В подальшому 14.02.2008 вказаний гуртожиток було передано ТОВ «Добробут - ТСТ».

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.02.2009 по справі № 17/700/2008 за ТОВ «Добробут-ТСТ» визнано право власності на будівлю гуртожитку з підвалом літ. А-5 по АДРЕСА_3 , в якій загальна площа збільшена на 631,2 м2, основна (житлова) площа збільшена на 222,8 м2 в порівнянні з актом прийомки за рахунок не врахованої раніше площі підвалу та сходинкових клітин. Таким чином: загальна площа -2948,10 м2, основна площа - 527,0 м2, житлова площа - 1082,10 м2.будівлю вказаного гуртожитку (а.с.67-68).

Загальними зборами учасників ТОВ «Добробут ТСТ» від 02.04.2011 прийнято рішення про реєстрацію ОСББ «Космонавтів-132 В» та передачу на баланс останнього будівлі гуртожитку.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.10.2011 у справі № 5016/2346/2011 визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Нікодім Сервіс». На підставі даного рішення реєстрацію ТОВ «Добробут-ТСТ» скасовано (а.с.67-73).

Проте згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час 7 334/10 000 часток будівлі по АДРЕСА_3 (в тому числі кімната № НОМЕР_1 , яку займає позивач) зареєстровано на праві власності за ТОВ «Добробут-ТСТ»; інші частки різним фізичним особам (а.с.15-27, 109-123).

Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб державну реєстрацію ТОВ «Добробут-ТСТ» скасовано (а.с.28-34, 65,66).

Тобто на теперішній час склалась ситуація, коли 7 334/10 0000 частки будівлі гуртожитку, включаючи спірну кімнату, зареєстровано за Товариством, реєстрацію якого скасовано.

Згідно копії листа Управління комунального майна Миколаївської міської ради від 14.12.2023 в архівних матеріалах управління відсутні відомості щодо приватизації житла за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Згідно листа відділу обліку та розподілу житла Миколаївської міської ради від 29.01.2024 № 1, адресованого директору юридичного департаменту ММР за наявною у відділу інформацією гуртожиток за адресою: АДРЕСА_3 не відноситься до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади. Відділ не може надати інформацію про можливий розподіл кімнати № 33 в цьому гуртожитку та копії відповідних документів, які можуть бути залучені для захисту прав Миколаївської міської ради в суді (а.с.88).

ОСОБА_1 проживає в будівлі по АДРЕСА_3 більше 10 років після припинення власника, володіючи кімнатою № НОМЕР_1 відкрито, добросовісно та безперервно. Вона утримує кімнату в належному технічному стані. Оплачує комунальні витрати.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2019 у справі № 755/16913/16-ц.

Отже, що на момент вселення до кімнати гуртожитку позивачу було достовірно відомо про те, що ця кімната їй не належить та було відомо кому саме вона належить.

З огляду на вищевикладені висновки Верховного Суду, суд вважає, що доводи позивача про те, що вона більше 10 років добросовісно безперервно володіє вищевказаною кімнатою, до уваги судом не приймаються, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття нею права власності на нерухоме майно та не є підставою для набуття такого права.

На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК «України», покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на кімнату АДРЕСА_1 за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Миколаївська міська рада, , місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст рішення складено 29.03.2024.

Суддя Г.А. Микульшина