ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3437/24 Справа № 932/9029/23 Суддя у 1-й інстанції - Овчиннікова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні в місті Дніпрі матеріали у справі що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору Дніпровської міської ради та виконавчого комітету Дніпровської міської ради про захист честі, гідності та ділової репутації

та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору Дніпровської міської ради та виконавчого комітету Дніпровської міської ради про захист честі, гідності та ділової репутації

в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2023року про повернення зустрічної позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в якому виклав вимоги до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2023року відкрито провадження у справі.

29 вересня 2023року ОСОБА_2 , через представника адвоката Білоконь Сергія Сергійовича подав зустрічний позов до ОСОБА_1 з вимогами визнати наведені в позовній заяві та поширені в соціальній мережі «Facebook» висловлювання, а саме частину тексту в дописі ОСОБА_1 розміщеному 02 червня 2023року на його особистій сторінці і частину коментарів під дописом розміщених також 02 червня 2023року - такими що здійснені на адресу ОСОБА_2 , носять явно образливий характер і є такими, що ображають честь і гідність та завдають шкоди діловій репутації ОСОБА_2 . Інша вимога зводилась до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 1(однієї),00грн.

Необхідність спільного розгляду зустрічного позову із первісним заявник ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним. Взаємопов`язаність та спільність цих позовів ОСОБА_2 вбачав у тім, що публікація, достовірність та розповсюдження якої в соціальній мережі «Facebook» оспорював позивач ОСОБА_1 , та дописи про оспорення яких йшлося в зустрічному позові ОСОБА_2 здійсненні в один день 02 червня 2023року та в однаковий спосіб.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023року, з урахуванням ухвали цього самого суду про виправлення описки від 13 жовтня 2023 року, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду та призначено судове засідання у справі.

Іншою хвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2023 року у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 відмовлено. Копію зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи № 932/5555/23. Роз`яснено ОСОБА_2 право на звернення до суду з позовом на загальних підставах; та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 разом із доданими матеріалами повернуто заявнику.

Як на правову підставу для цього суд першої інстанції посилався на положення статей 193 та 194 Цивільного процесуального кодексу України та вважав що у первісного та зустрічного позову різна правова природа та учасники обрали різні способи захисту свого порушеного права.

Також згідно висновків суду різняться зміст вимог та обставини, які підлягають доказуванню, через що, спільний розгляд первісного позову та зустрічного позову може ускладнити вирішення справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 висловив вимогу про скасування ухвали суду, наполягав на витребуванні в Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська матеріалів справи № 932/5555/23 та № 932/9029/23, також вимагав направити справу до суду першої інстанції для продовження спільного розгляду зустрічної позовної заяви у справі № 932/9029/23 разом із первинним позовом.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало в тому, що суд допустив порушення норм процесуального права так як суд вже фактично зробив правовий висновок про те, що були відсутні підстави для повернення зустрічної позовної заяви яку було подано в строк визначений процесуальним законом.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того, що складовим права на справедливий судовий розгляд в розумінні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод якою гарантовано доступ до суду - є право звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле. Та заявник вважав що судом першої інстанції фактично обмежене таке його право на доступ до суду.

Також заявник стверджував про те, що судом не враховано обставин про які йшлося в зустрічному позові з приводу того, що публікація - достовірність та розповсюдження якої в соціальній мережі «Facebook» оспорював позивач ОСОБА_1 та дописи про оспорення яких йшлося в зустрічному позові ОСОБА_2 - здійсненні в один день і в однаковий спосіб в соціальній мережі «Facebook».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника адвоката Костюченко Наталію Олександрівну заперечив проти апеляційної скарги, заявляв що обставини якими відповідач обґрунтовував свої апеляційні вимоги вже були предметом перевірки суду першої інстанції, котрий дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що в первинному та зустрічному позовах різняться зміст вимог та обставини, які підлягають доказуванню, а також різна правова природа та учасники обрали різні способи захисту свого порушеного права.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористалися та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про порядок слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа і документів.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження визначено неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції вважав спільний розгляд первісного та зустрічного позову недоцільним, позови не взаємопов`язаними та згідно висновків суду задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постановлена ухвала відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на таке.

Частиною другою статті 193 ЦПК України передбачено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним. Взаємний зв`язок як умова для прийняття зустрічного позову має місце у випадку, якщо вимоги відповідача і позивача виникають з одних правовідносин і коли на обґрунтування тієї й іншої вимоги наводяться спільні факти.

За конкретних обставин цієї справи вбачається, що ОСОБА_1 в первісному позові оспорив публікацію адресовану до невизначеного кола осіб щодо нього як ,посадової особи, здійснену в соціальній мережі «Facebook» на сторінці ОСОБА_2 , та предмет спору складали обставини щодо достовірності такої інформації та її спростування.

Як на правову підставу позову позивач посилався на статтю 277 Цивільного кодексу України, відповідно до змісту частини першої якої фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У зустрічному позові предмет спору становило те, чи допис здійснений ОСОБА_1 на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook» є таким що адресований ОСОБА_2 , та чи порушується цим дописом честь, гідність та ділова репутація останнього, а також вимога про відшкодування спричиненої цим шкоди.

Правовою підставою за даною зустрічною вимогою, не було визнання оспорюваної інформації недостовірною і її спростування в розумінні статті 277 ЦК України, а фактично вимоги зводились до охорони немайнових благ на підставі статей 201, 297, 299 ЦК України, а також вимоги про відшкодування шкоди відповідно до положень статей 16, 23 та 280 ЦК України.

За таких умов апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в первісному та зустрічному позовах різняться зміст вимог та обставини, які підлягають доказуванню, правові підстави та предмет позовів є різними, регулюються різними нормами матеріального права та мають різний предмет доказування.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права взаємна пов`язаність цих позовів виключається так як за зустрічними вимогами підстави та надані докази є відмінними, оскільки у дописах достовірність та розповсюдження яких оспорив ОСОБА_2 не має прямого посилання на адресата до якого звернуті такі дописи і наведена обставина є предметом доказування, також підлягають доказуванню обставини щодо спричинення шкоди порушенням честі, гідності та ділової репутації та наявності підстав для відшкодування такої шкоди.

Та суд позбавлений можливості наперед до вирішення спору по суті і дослідження доказів наданих сторонами в обґрунтування свої вимог і заперечень робити такі правові висновки чи вважати такий правовий факт вже доконаним.

Позови не є взаємопов`язаними в розумінні статті 193 ЦПК України, оскільки під час розгляду вказаних позовів дослідженню підлягають різні обставини, в такому випадку не досягається мета яку закладено в процесуальній нормі щодо доцільності спільного розгляду первісного та зустрічного позову що приведе до ускладнення вирішення справи.

Водночас інтереси процесуальної економії не можуть ставитись на противагу принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Та у розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

З огляду на що, ОСОБА_2 беззаперечно має можливість для звернення до суду за захистом порушеного права на загальних підставах та останній не довів та не підтвердив належними доказами існування жодних обставин які би об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для звернення до суду з позовом, так як повернення зустрічного позову не позбавляє особу права пред`явити позов у загальному порядку, а тому не є обмеженням доступу до правосуддя.

Таким чином, встановивши, що первісний та зустрічний позови виникають з різних правовідносин, не є взаємопов`язаними та об`єднання їх в одне провадження і спільний їх розгляд є недоцільним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які передбачені нормами цивільного процесуального права як підстави для скасування рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 193, 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2023року про повернення зустрічної позовної заяви залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 березня 2024 року.

Судді: