ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 310/10254/18

провадження № 61-6872св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Олійник А. С., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України і військової

частини НОМЕР_1 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марчевський Дмитро Ігорович, на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня

2019 року, ухвалене у складі судді Крамаренка А. І., та постанову Запорізького апеляційного суду від 2 березня 2021 року, прийняту колегією у складі суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року військовий прокурор Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову вказував, що рішенням Бердянської районної ради Запорізької області № 7 від 28 грудня 2000 року земельну ділянку площею 2 802,06 га передано в постійне користування Донецькій КЕЧ військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 для розміщення та обслуговування об`єктів і споруд полігону. На підставі зазначеного рішення видано державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЗП № 001486.

Наказом Головнокомандувача військ Протиповітряної оборони Збройних сил України № 75 від 5 листопада 2003 року військову частину НОМЕР_2 було ліквідовано, її правонаступником визначено військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

Розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області (далі - Бердянська РДА) від 3 квітня 2009 року № 192 земельна ділянка площею 2 806,06 га вилучена із користування військової частини НОМЕР_1 , правонаступника військової частини НОМЕР_2 , та передана до земель запасу Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 7 грудня 2010 року

у справі № 15/45/09-4/20/10, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15 лютого 2011 року, задоволено позов заступника військового прокурора Запорізького гарнізону та скасовано розпорядження Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області

від 3 квітня 2009 року № 192 «Про припинення військовій частині НОМЕР_2 права постійного користування земельною ділянкою».

Під час розгляду судом справи № 15/45/09-4/20/10 голова Бердянської РДА видав розпорядження від 12 лютого 2010 року № 80 «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок на території Новопетрівської сільської ради», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають в запасі на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області.

Пунктом 2 вказаного розпорядження безоплатно передано у власність громадянам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, у тому числі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали земельні ділянки по 2 га вартістю по 35 874,34 грн кожна.

На виконання зазначеного розпорядження ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯК №№ 920262 (кадастровий номер :02:008:0012), 920276 (кадастровий номер :02:008:0026), 920329 (кадастровий номер :02:008:0079), 920357 (кадастровий номер :02:008:0108) відповідно.

18 та 19 березня 2010 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 уклали з ОСОБА_1 договори купівлі-продажу земельних ділянок з кадастровими номерами :02:008:0012, :02:008:0026, :02:008:0079 та :02:008:0108, за умовами яких спірні земельні ділянки перейшли у власність відповідача.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 грудня

2012 року задоволено позов заступника Запорізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України та скасовано розпорядження голови Бердянської РДА від 12 лютого 2010 року № 80.

Рішеннями Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня

2015 року у справі № 310/8867/15-ц, від 17 грудня 2014 року у справі № 801/51/2012, від 11 березня 2015 року у справі № 801/56/2012, від 17 грудня 2014 року

у справі № 801/57/2012 визнано недійсними державні акти серії ЯК №№ 920262, 920276, 920329, 920357, видані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно, і повернено від останніх земельні ділянки

площею по 2 га кожна, що розташовані на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, законному користувачу - військовій частині НОМЕР_1 .

Посилаючись на зазначені обставини, просив зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:008:0012, :02:008:0026, :02:008:0079, :02:008:0108 площею по 2 га кожна, розташовані на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня

2019 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельні ділянки з кадастровими номерами :02:008:0012, :02:008:0026, :02:008:0079, :02:008:0108 площею по 2 га кожна, розташовані на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, судовими рішеннями встановлено незаконність розпоряджень голови Бердянської РДА № 192

від 3 квітня 2009 року, № 80 від 12 лютого 2010 року, тому спірні земельні ділянки перешли власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а у подальшому - до ОСОБА_1 за відсутності на це волі дійсного власника земельних ділянок, тому земельні ділянки підлягають поверненню Міністерству оборони України.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 2 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2019 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про існування правових підстав для задоволення позову, зазначивши про відповідність таких висновків обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У квітні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня

2019року та постанову Запорізького апеляційного суду від 2 березня 2021 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, статей 261, 388, 396 ЦК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру», без урахування висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постановах

від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19),

від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц (провадження № 14-288цс18),

від 4 липня 2018 року у справі № 361/3009/16-ц (провадження № 14-163цс18); викладених Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2018 року

у справі № 806/1000/17 (адміністративне провадження № К/9901/2564/17),

від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, від 23 жовтня 2018 року

у справі № 906/240/18, від 1 листопада 2018 року у справі № 910/18770/17,

від 5 грудня 2018 року у справі № 923/129/17.

Вказує про те, що суд першої інстанції не повідомив її про розгляд справи в порядку, встановленому статтями 128, 129 та 130 ЦПК України. Про що зазначала в апеляційній скарзі, проте апеляційний суд ці доводи проігнорував.

Позиція інших учасників справи

У вересні 2021 року Запорізька спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність її доводів, просила закрити касаційне провадження, а у випадку перегляду судових рішень касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Крім того, у вересні 2021 року Міністерство оборони України та військова частина НОМЕР_1 подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, які не підлягають врахуванню під час касаційного перегляду справи, оскільки в порушення пункту 2 частини п`ятої статті 178 ЦПК України до відзивів не додано документів, що підтверджують надіслання (надання) відзивів і доданих до них доказів іншим учасникам справи

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Підставою відкриття касаційного провадження у справі були доводи заявника про:

- неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року

у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19), від 21 листопада 2018 року

у справі № 674/31/15-ц (провадження № 14-288цс18), від 4 липня 2018 року

у справі № 361/3009/16-ц (провадження № 14-163цс18); у постановах Верховного

Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17 (адміністративне

провадження № К/9901/2564/17), від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 906/240/18, від 1 листопада 2018 року

у справі № 910/18770/17, від 5 грудня 2018 року у справі № 923/129/17, (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

- розгляд справи за її відсутності, належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України)

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що розпорядженням голови Бердянської РДА від 12 лютого 2010 року № 80 затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають в запасі на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області та передано у власність

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожному земельні ділянки площею по 2 га.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯК №№920262, 920276, 920329, 920357 відповідно.

Суди встановили, що зазначені земельні ділянки передані вказаним особам за рахунок земель полігону військової частини НОМЕР_1 , яка правомірно користується земельною ділянкою на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-ЗП № 001486. Вказані обставини встановлені рішенням господарського суду Запорізької області від 7 грудня 2010 року

у справі № 15/45/09-4/20/10, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15 лютого 2011 року та постановою Вищого господарського суду України від 19 травня 2011 року.

Рішеннями Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня

2015 року у справі № 310/8867/15-ц, від 17 грудня 2014 року у справі № 801/51/2012, від 11 березня 2015 року у справі № 801/56/2012, від 17 грудня 2014 року

у справі № 801/57/2012 визнано недійсними державні акти серії ЯК №№ 920262, 920276, 920329, 920357, видані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно, і повернено від останніх земельні ділянки

площею по 2 га кожна, що розташовані на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, законному користувачу - військовій частині НОМЕР_1 .

З інформації з Державного земельного кадастру суди встановили, що вказані земельні ділянки на час розгляду справи належать ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру

(стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ,

від 21 жовтня 2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства

(пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ,

від 8 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, неповідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3)

частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного

судочинства - відкритості судового процесу;

невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України).

Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України свідчить, що:

правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення;

оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції;

правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 3 липня 2014 року).

У справі, що переглядається:

ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 9 січня 2019 року відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; призначено судове засідання на 8 лютого 2019 року о 10 год;

8 лютого 2019 року, 28 лютого 2019 року та 16 квітня 2019 року суд першої інстанції судове засідання відкладав;

у судовому засіданні, призначеному на 27 червня 2019 року, ухвалено рішення, за змістом якого ОСОБА_1 повідомлена за місцем реєстрації про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, відзив на позов не подала;

аналіз матеріалів справи свідчить, що відомості про належне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи на 27 червня 2019 року

у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу у судовому засіданні, призначеному 27 червня 2019 року, за відсутності учасника справи - ОСОБА_1 , належним чином не повідомленої про місце, дату та час судового засідання.

В апеляційній скарзі на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2019 року ОСОБА_1 посилалася на порушення судом першої інстанції норм цивільного процесуального права, а саме - неповідомлення її про відкрите судове засідання, призначене на 27 червня 2019 року. Аналіз оскаржуваної постанови апеляційного суду свідчить, що апеляційний суд не надав відповіді на цей конкретний, доречний та важливий довід заявника.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, визначено розгляд судом за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, тому дійшов неправильного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Аналогічний висновок викладено об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 дають підстави для висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена без додержання процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому Верховний Суд не знайшов підстав для закриття касаційного провадження у справі, про що просив прокурору відзиві на касаційну скаргу, оскільки строк на касаційне оскарження було обґрунтовано поновлено заявнику, касаційне провадження відкрито у передбаченому ЦПК України порядку, ці обставини перевірялися при відкритті касаційного провадження і ця стадія цивільного процесу вже минула. Тому у задоволенні викладеного у відзиві Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону відповідного клопотання Верховний Суд відмовляє.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Запорізькій спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Південного регіону у задоволенні клопотання про закриття касаційного провадження.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марчевський Дмитро Ігорович, задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 2 березня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко А. С. Олійник В. В. Сердюк