Справа № 352/2978/23
Провадження № 22-ц/4808/396/24
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.

суддів: Луганської В. М.,

Мальцевої Є. Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Тисменицького районного суду від 04 січня 2024 року в складі судді Гриньків Д. В., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТзОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду із позовом,в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 53 595,80 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 26 січня 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі ТзОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 5437858.

07 лютого 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (надалі ТзОВ «Лінеура Україна») та відповідачем було укладено кредитний договір № 2912599.

Кредитні договори підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Всупереч умовам договорів та вимог законодавства, відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами не виконав, про що свідчить відмова від добровільного повернення боргу.

В подальшому між ТзОВ «ФК «ЄАПБ» та ТзОВ «Авентус Україна», ТзОВ «Лінеура Україна» були укладені договори факторингу, за умовами яких до позивача перейшло право вимоги до боржників, зокрема, і до відповідача за вказаними договорами.

Посилаючись на вказані обставини ТзОВ «ФК «ЄАПБ» просило задовольнити позов.

Рішенням Тисменицького районного суду від 04 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 5437858 від 26 січня 2022 року в розмірі 29 000 грн. та заборгованість за кредитним договором № 2912599 від 07 лютого 2022 року в сумі 24 595,80 грн.

Також із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» стягнуто судовий збір у розмірі 2 684 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява не містить належного розрахунку заборгованості за кредитними договорами, а лише констатує загальний розмір такої заборгованості. Адже, позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів та їх часткового погашення, а долучені до матеріалів справи виписки та розрахунки заборгованості за кредитами не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів.

Крім того, суду не було надано доказів, які б свідчили про належне оформлення та укладення між сторонами вищезгаданих кредитних договорів.

Також апелянт не погоджується з нарахованими відсотками за користування кредитами. Вважає, що надана роздруківка з сайту не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни до умов та правил споживчого кредитування. За таких обставин та без належних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Також у порушення норм закону, позивач не надав доказів досудового врегулювання спору, та не підтвердив факт правомірності звернення до суду з позовною заявою.

Вважає, що позовна заява про стягнення заборгованості за кредитними договорами була подана з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та передчасною.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТзОВ «ЄАПБ» вказує, що оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а також з повним з`ясуванням обставин справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Тисменицького районного суду від 04 січня 2024 року без змін.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, 26 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Авентус Україна» був укладений договір № 5437858 про надання споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М213874. За даним договором відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 10 000 грн., на строк 30 днів, з виплатою відсотків за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,90% на добу, тип процентної ставки фіксована та зниженою процентною ставкою 0,95%, яка застосовується в межах строку, передбаченого п.1.4 договору (30 днів) (а.с. 6-10).

Згідно з договором № 2912599 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 лютого 2022 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , останній отримав у кредит грошові кошти у сумі 5 000 грн. строком на 360 днів, з періодичністю сплати процентів кожні 30 днів у сумі за стандартною процентною ставкою 1,99% в день та зниженою процентною ставкою 0,60% якщо клієнт до 09 березня 2022 року сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу. Цей договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М980.

19 червня 2023 року між «Авентус Україна» та ТзОВ ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 19062023, відповідно до умов якого до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (а.с. 15-17).

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 19062023 від 19 червня 2023 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 29 000 грн., що складається з: 10 000 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 19 000 грн. заборгованості за відсотками (а.с. 19).

19 липня 2023 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 19072023, згідно умов якого до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (а.с. 28-40).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 19072023 від 19 липня 2023 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 24 595,80 грн., що складається з: 5 000 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 19 595,80 грн. заборгованості за відсотками (а.с. 42).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач уклав кредитні договори, отримав кредитні кошти, проте свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому наявна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.

Вищевказані кредитні договори підписані відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразових ідентифікаторів «М213874» та «М980» відповідно до ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 6-14, 26-37).

За змістом ч. 13 ст. 11 вищевказаного Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Сторонами було погоджено також і процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами.

Відсутність розрахунку заборгованості за кредитними договорами не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки заперечуючи проти розміру такої заборгованості, відповідач не був позбавлений можливості надати власний розрахунок із відповідними доказами. Проте таким своїм правом не скористався.

При цьому відповідачем не було ініційовано питання про витребування додаткових доказів під час подачі відзиву на позовну заяву, а у суду відсутні підстави до визнання наданих стороною позивача доказів такими, що викликають сумніви у їх достовірності.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Тисменицького районного суду від 04 січня 2024 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду від 04 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева