Справа № 201/109/24
Провадження № 2/201/34/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» про визнання діяльності посадових осіб у ненаданні житлово-комунальних послуг нечесною підприємницькою практикою, яка є агресивною та такою, що містить загрозливі вислови, є використанням тяжкої обставини, загрозою здійснити незаконні або неправомірні дії, яка порушує права та законні інтереси споживача, стягнення зайво сплачених коштів за ненадані житлово-комунальні послуги, пені за ненадані житлово-комунальні послуги, моральної шкоди, штрафу, який зарахувати до державного бюджету,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» (далі Університет) про визнання діяльності посадових осіб у сфері надання житлово-комунальних послуг незаконною, такою, яка підпадає під ознаки нечесної підприємницької практики стосовно позивачки, стягнення зайво сплачених коштів за ненадані житлово-комунальні послуги, моральної шкоди, штрафу, який зарахувати до державного бюджету (а.с. 1-11).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 17.01.2022 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 59 т. 1).

Ухвалою суду від 23.04.2024 здійснено перехід до розгляду справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 73).

21.03.2024 позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 197 - 198).

Ухвалою суду від 01.07.2024, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено позивачці у задоволенні клопотання (яке підтримано нею у частині п.п. 2, 3) про витребування доказів витребування переліку платних неосвітніх послуг, які надає відповідач за період із 18.11.2022 по зо 06.203 та інформації про виділення Урядом кошті з резервного фонду державного бюджету відповідачеві для покриття видатків закладу державної форми власності у гуртожитках, в яких в умовах воєнного стану розміщені тимчасово переміщені особи (а.с. 53), оскільки визначити Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796, а договір найму жилого приміщення гуртожитку укладений позивачкою не як тимчасово переміщеною особою.

Ухвалою суду від 01.07.2024, постановленої без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено позивачці у задоволенні клопотання про долучення експертів, які б надали висновок про обсяг спожитої електроенергії за місяць за наявності електроприладів: 2 економних лампочки, електрокип`ятильник, зарядний пристрій мобільного телефона, ноутбук (а.с. 78), оскільки у відповідності до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Відповідно до ч.ч. 1 4 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. Експерт зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом та роз`яснити свій висновок і відповісти на питання суду та учасників справи. За відсутності заперечень учасників справи експерт може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У відповідності до ст. 106 ЦПК України позивачка не надала висновок експерта, складений на її замовлення, з клопотанням про призначення експертизи не зверталася, а тому у справі відсутній експерт призначений судом або залучений учасником справи, а тому відсутні підстави для залучення експерта.

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням їх збільшення) позивачка посилалася на те, що з травня 2022 року є внутрішньо переміщеною особою, перебуває обліку в Центральному УСЗН Дніпровської міської ради у Соборному районі, проживає по АДРЕСА_1 . Гуртожиток державної форми власності, відноситься до Університету.

18.11.2022 позивачка уклала із Університетом договір № 947 найму житлового приміщення у гуртожитку. У п. 5.6 договору сказано, що він складений у двох примірниках і залишається у кожної з сторін. Фактично договір складений у одному екземплярі, його копію позивачка отримала 18.08.2023 на прохання.

Оплата за одне ліжко-місце згідно із п. 3.1 договору складає 1050,00 грн. на місяць, у кімнаті два ліжко-місця, оплата за кімнату складає 2100,00 грн. щомісяця. Згідно умов договору при поселенні позивачка 18.11.2022 (за півмісяця) і за грудень 2022 року сплатила наперед 3185 грн. При укладанні договору співробітник Університету - завідувач гуртожитку ОСОБА_2 назвала суму за ліжко-місце, не ознайомила з кошторисом на житлово-комунальні послуги, не залишила примірник договору.

Позивачка із матір`ю прожили в гуртожитку по червень 2023 року. У червні 2023 року завідувач гуртожитком повідомила, що з 1 липня 2023 року плата за проживання в гуртожитку підвищується на 540,00 грн. і складатиме 2640,00 грн. щомісяця через підвищення тарифу на електроенергію. Плата стала перевищувати місячну пенсію позивачки у розмірі 2520,00 грн., тому позивачка стала цікавитися кошторисом на житлово-комунальні послуги гуртожитку. Ознайомилася з кошторисом лише 01.07.2023, який знаходився на дошці оголошень. Кошторис за період з 18.11.2022 по 30.06.2023 позивачці не надали. У кошторисі станом на 01.07.2023 у графі «Послуга» включені такі послуги: «заробітна плата персоналу» 191,01 грн., «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків» - 200 грн., тобто 391,01 грн. з одного ліжко-місця.

Плата за електроенергію при тарифі 2,64 грн. з 1 липня 2023 року складає 398,06 грн. з одного ліжко-місця, з двох 796,12 грн. щомісяця, що відповідає 301 кіловат спожитої енергії в місяць. Плата за опалення береться за цілий рік 99,85 грн. з одного ліжко-місця, з двох 199,70 грн. щомісяця. Позивачці не зрозуміло, якому персоналу вона сплачує заробітну плату в сумі 382,02 грн. щомісяця, адже вона не наймала ніяких працівників, трудових угод не укладала. Також вона не розуміє, за які додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків сплачує 400,00 грн. щомісяця. Також не зрозуміло, чому маючи у кімнаті дві економні лампочки потужністю 10 ватт кожна, які вона купила за власні кошти, зарядний пристрій до мобільного телефону, кип`ятильник потужністю 0,7 кіловат, вона сплачує за 301 кіловат нібито спожитої електроенергії. У кімнаті немає холодильника, інших електроприладів, а у п.п. 4.2, 4.2.6 договору вказано, що мешканець зобов`язаний не встановлювати без дозволу адміністрації гуртожитку додаткові електроприлади. При заселенні у гуртожиток 18.11.2022 загальна електроплита у приміщенні загальної кухні не працювала, вона нею не користувалась, і не користується до цього часу.

Зазначила, що до війни проживала у приватному будинку, мала холодильник, який не вимикався багато років, телевізор, електростанцію для подачі води, циркуляційний насос у зимовий період, інші побутові електроприлади, позивачка не споживала більш ніж 50-90 кіловат електроенергії на місяць, тому була несподівана цим кошторисом. Послуги «заробітна плата персоналу» та «додаткові послуги на утримання функціонування гуртожитків» не замовляла, вони не є предметом договору. Стан санвузла у кімнаті позивачка тримає у чистоті своїми санітарними і миючими засобами, своїми силами придбала швабру, таз для миття підлоги в кімнат, тобто сама собі надає послуги з прибирання і утримую кімнат в чистоті.

Згідно із п. 3.4. договору найму жилого приміщення гуртожитку, університет зобов`язується надавати за плату за діючими розцінками і тарифами послуги щодо електропостачання, водопостачання і водовідведення, а мешканець зобов`язується своєчасно відшкодувати Університету витрати на їх оплату, відповідно до показників приладів обліку та пропорційно кількості користувачів вказаних послуг, за рахунком відділу бухгалтерського обліку та звітності Університету. Також у п.3.1 договору вказано, що оплата за спожиті електроенергію та воду здійснюється відповідно до показників індивідуальних приладів обліку з рахунком за рахунком бухгалтерського обліку та звітності університету.

Тобто, фактично позивачка уклала договір з університетом на житлово-комунальні послуги. Але всупереч п. 3.1 договору у її кімнаті № 915 немає індивідуальних приладів обліку ні на електроенергію, ні на водопостачання. А у договорі немає таких житлово-комунальних послуг як «заробітна плата персоналу» та «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків». На ці і послуги позивачка договір не підписувала і платити за них не зобов`язувалась, але відповідач зобов`язує платити за ці послуги, які не є предметом договору. Відповідач погрожує виселенням з гуртожитку у випадку незгоди оплати, використовуючи скрутне становище позивачки як внутрішньо переміщеної особи, яка не має іншого житла.

У порушення п. 1, п. 3 (абзац 6), пп. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав кошторис, при поселенні співробітники відповідача не довели інформацію про вартість житлово-комунальних послуг окремо, а назвав одну ціну 1050,00 грн. Посадовими особами відповідача - першим проректором, директором студмістечка у порушення п.1 пп. 5 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» не надана необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація про житлово-комунальні послуги «заробітна плата персоналу», «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків» і про оплату за 301 кіловат споживаної електроенергії щомісяця.

Не погодившись із кошторисом, платою за послуги, які не є предметом договору і не надаються, 18.08.2023 позивачка звернулася із заявою до директора студмістечка ОСОБА_3 з проханням надати пояснення з приводу кошторису на житлово-комунальні послуги в гуртожитку з 1 липня 2023 року. Але той вимагав від позивачки написати новий договір, став шантажувати виселенням у разі не написання. Вона пояснила, що згідно із п. 5.2. договору вона 26.07.2023 написала заяву з проханням продовжити термін дії договору до 31.07.2024. Однак ОСОБА_3 не реагував, шантажував її виселенням, вручив під підпис повідомлення про те, що термін дії договору № 947 найму житлового приміщення в гуртожитку закінчується 31.08.2023 і у разі відсутності договору на наступний період (01.09.2023 - 31.08.2024) кімната буде надана іншому користувачу, а позивачці слід звільнити кімнату 31.08.2023 та здати ключі завідувачу гуртожитку. Достовірно знаючи про те, що позивачка є ВПО, а не студентом, директор студмістечка ОСОБА_3 не припиняв шантаж, про що свідчать відповідь № 43-40-19 від 21.11.2023 директору Департамента освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації і № 40-07 від 21.11.2023 про те, що договір найму житлового приміщення гуртожитку між ОСОБА_1 та ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» закінчився 31.08.2023, договір на поточний навчальний рік заявниця укладати відмовилася, тому на даний час правові відносини між університетом та заявницею відсутні, а її знаходження в гуртожитку противоправне. Означене не відповідає дійсності, неправдива інформація у відповідях посадових осіб відповідача спричиняє позивачці моральні страждання.

31.08.2023 отримала відповідь від директора студмістечка без номера і дати, яка є відпискою, про те, що наказом ректора ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» від 01.06.2023 № 87 «Про встановлення вартості проживання у гуртожитку» встановлено розмір плати за проживання у гуртожитку з 07.07.2023. Видання зазначеного наказу обумовлене виключно підвищенням тарифу на енергоносії, вартість інших витрат, пов`язаних із утриманням та експлуатацією гуртожитку не змінилася. Розмір плати за проживання у гуртожитках закладів освіти державної та комунальної форми власності встановлює керівник закладу освіти і науки, на підставі відповідного наказу Міністерства молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України від 28.03.2011 № 284/423/17.

Позивачка вдруге 01.09.2023 звернутися до Університету із проханням надати чіткі роз`яснення про житлово-комунальні послуги, просила надати копію наказу ректора ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» від 01.06.2023 за №87 «Про встановлення вартості проживання у гуртожитку», а також кошторис на надання житлово-комунальних послуг гуртожитку за 2022 р. і по червень 2023 р. включно.

На звернення від 01.09.2023 директор студмістечка ОСОБА_3 в усній формі заявив, що відповідь не надаватиме. Також про це повідомив інженер 1 категорії ОСОБА_4 . Не одержавши відповіді на порушені питання у заяві від 18.08.2023 і у зверненні від 01.09.2023, позивачка 13.09.2023 звернулася до голови комісії з реорганізації Університету першого проректора ОСОБА_5 05.10.2023 отримала відповідь № 21-40-05, яка також була відпискою, у якій вказано, що з метою недопущення збитків підтримання у належному стані гуртожитків, прийняте не легке, але справедливе підвищення вартості проживання, яке насамперед не пов`язане із самою послугою, а виключно зі збільшенням тарифів. Позивачка не розуміє з відповіді - підвищилась вартість проживання з метою недопущення збитків та підтримання у належному стані гуртожитків чи послуга «енергопостачання» через збільшення тарифів. Вважає, що у відповіді незрозуміло вказано, на які послуги, крім енергопостачання, збільшилися тарифи, що мається на увазі під підвищенням вартості проживання.

В усній бесіді із співробітником відповідача - інженером ОСОБА_4 з приводу встановленої плати за 301 кіловат спожитої електроенергії, яка коштує 796,12 грн. щомісяця, та повідомила, що такі норми їм спускає ДТЕК і вимагає платити.

05.09.2023 позивачка звернулася до генерального директора ДТЕК м. Дніпра ОСОБА_6 із проханням дати пояснення стосовно «спущеної» електроенергії для споживачів гуртожитку № 6 Університету, але її поштове відправлені загублено поштою і вона повторно звернулася до ДТЕК. 25.10.2023 одержала відповідь № 50606/1001 від 12.10.2023, про те, що запитувана інформація відноситься до конфіденційної та суворо конфіденційної, тому підстав для її надання в порядку публічної інформації відсутні, але «спускати» завищені норми споживаної електроенергії і вимоги сплачувати споживачів за не надані послуги у ДТЕК право є.

Не отримавши ґрунтовних відповідей від посадових осіб відповідача і ДТЕК, 27.20.2023 позивачка зверталася до інших органів, зокрема, до Генеральної прокуратури України, Міністерства соціальної політики України, прокуратури Дніпропетровської області, Дніпровської міської ради, Держспоживслужбу в Дніпропетровській області за захистом прав споживача. Отримувала відповіді на звернення, які були переадресовані до інших органів до Міністерства освіти і науки України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, AT «ДТЕК Дніпропетровські мережі», Дніпропетровської обласної військової адміністрації, Міністерства освіти і науки України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Міністерства освіти і науки України, Департамента освіти та науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

З відповіді № 43-40-19 від 21.11.2023 голови з реорганізації Університету першого проректора дізналась, що заробітна плата працівників, яка закладена до кошторису враховує обслуговування місць загального користування та інженерних мереж гуртожитку, що не є житлово-комунальними послугами згідно договору № 947 від 18.11.2022. З відповіді вбачається, що санітарно-технічний стан житлових приміщень підтримується за рахунок наймачів, що відповідає дійсності, адже позивачка сама миє підлогу у кімнаті, прибирає санвузел своїми дезінфекційними засобами, підтримує порядок і чистоту у загальному коридорі.

Вважає, що за її рахунок посадові особи Університету сплачують заробітну плату працівникам, які надають послуги безпосередньо відповідачу, а не їй. Позивачка не повинна утримувати за свої кошти інженерні мережі гуртожитку, який відноситься до державної форми власності, платити кошти на утримання гуртожитків. Посадові особи відповідача - голова комісії з реорганізації, перший проректор, директор студмістучка, використовують безвихідне становище позивачки, те, що вона є ВПО, вирішили за її кошти за допомогою загроз виселенням з гуртожитку, платити заробітною плату персоналу, який не надає позивачці безпосередньо ніяких послуг і утримувати інженерні мережі гуртожитків, що суперечить наказу Міністерства освіти і науки України № 1452 від 21.11.2019 «Про затвердження Положення про особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти», Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого спільним наказом МОН, Мінекономіки, Мінфіну від 23.07.2010 № 736/902/758. Посадові особи Університету в порушенні вимог п. 1.4 цього порядку не надали повну, достовірну інформацію щодо порядку та умов надання платних послуг таких, як «заробітна персоналу» та «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків». Ці послуги відповідач не надає, але посадові особи відповідача вимагають за них платити.

У Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форі власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 796 від 27.08.2010, немає таких платних послуг, як «заробітна плата персоналу» та «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків». До вартості платних послуг, на думку позивачки, включається заробітна плата працівників, які безпосередньо надають платні послуги. Але їй безпосередньо ніхто із працівників гуртожитку не надає платні послуги, вона не з ким не укладала договір про надання будь-яких інших, крім житлово-комунальних послуг, тому платити заробітну плату персоналу вона не повинна. А утримувати інженерні мережі гуртожитку і оплачувати послуги на утримання та функціонування гуртожитку, який належить до державної форми власності, а також заробітну плату персоналу, якого прийняв на роботу відповідач у позивачки не дозволяє пенсія.

21.11.2023 отримала відповідь від Університету, аналогічну відповіді Департамента освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації за № 43-40-19 від 21.11.2023, в якій також міститься неправдива і оманлива інформація про позивачку, незаконні твердження про її протиправне перебування в гуртожитку. У цих відповідях є елементи залякування, шантажу і морального тиску, що наносить їй моральні страждання.

05.12.2023 позивачка направила Університету вимогу про повернення коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги, які їй не було надано у сумі 18171,07 грн. у добровільні порядку. У вимозі виклала власний розрахунок плати за житлово-комунальні послуги, за яким за період з 18.11.2022 по 30.06.2023 плата за одне ліжко-місце повинно складати: вартість житлової площі 6 кв.м 85,93 грн., коефіцієнт співвідношення житлової площі до загальної - 2,20 грн., опалення -99,5 грн., холодна вода та каналізація - 110,03 грн. вивіз сміття -15,10 грн., обслуговування ліфтів 5,72 грн., енергопостачання (максимум 50 кіловат при тарифі 1,32 грн. за кіловат/час і наявних у позивачки електроприладів 66,00 грн., разом 384,83 грн. ПДВ 20 % - 76,97 грн., разом з ПДВ 461,80 грн. За два ліжко-місця плата за житлово-комунальні послуги згідно договору повинна була складати 923,59 грн. щомісяця, отже з 18.11.2022 по 30.11.2022 позивачка мала сплатити - 461,80 грн., з 01.12.2022 по 30.06.2023 за 7 місяців (7 міс. 923,59 грн.) 6465,13 грн. Разом 461,80 грн. 6 465,13 грн. = 6 926,93 грн. Фактично за період з 18.11.2022 по 30.06.2023 сплатила: з 18.11.2022 по 30.11.2022 1050,00 грн., з 01.12.2022 по 30.06.2023 за 7 місяців по 2100,00 грн. - 14 700.00 грн. Разом 1050,0 грн. + 14700,00 грн. = 156750,00 грн., що на 8823,07 грн. перевищує плату, яку вона мала сплатити без урахування так званих послуг, які не надавались і не надаються до цього часу, а також плату за завищеними показникам нібито спожитої електроенергії.

Аналогічно позивачка власноруч розрахувала плату за період з 01.07.2023 по 31.12.2023 за житлово-комунальні послуги при підвищеному тарифі на енергопостачання (максимум 50 кіловат при тарифі 2,64 грн. кіловат/час і наявних у неї електроприладів) = 132,00 грн. Всього 6492,00 грн.

Фактично за період з 01.07.2023 по 31.12.2023 за 6 місяців позивачка сплатила 15840,00 грн., що на (15840,07 грн. 6492,00 грн.) 9348,00 грн. перевищує плату, що позивачка мала сплатити без урахування так званих житлово-комунальних послуг, які їй безпосередньо не надавалися, а також плату за завищеними показникам спожитої електроенергії.

У вимозі від 05.12.2023 вимагала повернути кошти у сумі 18171,07 грн. (8823,00 9348,00 грн.) за зайво сплачені нею житлово-комунальні послуги, які мені не надавалися і плату за завищені показники спожитої електроенергії повернути мені у довільному порядку.

У «Розрахунок плати за проживання у гуртожитку навчального закладу» (бюджетна бухгалтерія, 2016р, № 11) та у Положенні про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 84 від 27.04.2015 у п. 7 Розділу ІІІ вказано, що особа, яка проживає в гуртожитку сплачує за проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням в гуртожитку. Таким чином, однозначно сформульована різниця між термінами «сплата за проживання» та «сплата за житлово-комунальні послуги».

Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. При цьому тарифи на комунальні послуги в обов`язковому порядку встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг або органами місцевого самоврядування. Послуги з постачання електроенергії, газу, тепла, води, водовідведення та вивезення твердих побутових відходів, не виробляються і не створюються відповідачем.

Вартість за такі послуги у кошторисі на надання житлово-комунальна 2022 року і по 30.06.2023, а також станом на 1 липня 2023 року вже включають ПДВ, тому нарахування 20 % ПДВ на ці послуги, а саме, опалення, холодна вода, каналізація, вивіз сміття, обслуговування ліфтів, енергопостачання, відповідачам є незаконними згідно із ПК України. Тобто відповідач вдруге нараховує 20 % на вище вказані житлово-комунальні послуги, які затверджені тарифом і таким чином незаконно підвищує їх вартість. Тому, вважала за необхідне виправити помилку розрахунку сплати за послуги сплати за житлово-комунальні послуги, тобто 20 % ПДВ треба нарахувати тільки на послугу «Вартість житлової площі 6 кв.м», тобто за проживання. Таким чином, плата за надання житлово-комунальних послуг за період з 18.11.2022 по 30.06.2023 за одне ліжко-місце повинна складати разом із ПДВ 402,02 грн., за два ліжко-місця 804,04 грн. у період з 18.11.2022 по 30.06.2023 позивачка мала сплатити 6030,30 грн. Фактично сплатила 15750,00 грн., що на 9719,70 грн. перевищує плату, без урахування так званих послуг «заробітна плата персоналу та додаткові на утримання та функціонування гуртожитків», які їй безпосередньо не надавалися і плату по завищеним показникам спожитої електроенергії.

За період проживання у гуртожитку з 01.07.2023 по 31.12.2023 плата за житлово-комунальні послуги у зв`язку з підвищенням тарифу на електроенергію за одне місце мала б складати з ПДВ 468,02 грн., за два ліжко-місця 5616,24 грн. Фактично за період з 01.07.2023 по 12.12.2023 сплатила 15840,00 грн., що на 10223,76 грн. перевищує плату, без урахування послуг «заробітна плата персоналу» та «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків», які їй безпосередньо не надаються, а також плату по завищеним показникам спожитої електроенергії.

Таким чином, за період проживання в гуртожитку з 18.11.2022 по 31.12.2023 за житлово-комунальні послуги мала б сплатити 11646,55 грн. Фактично сплатила 31590,00 грн., що на 19943,45 грн. перевищує плату за безпосередньо надані їй житлово-комунальні послуги.

За електроенергію за місяць виходить платня за 100 кіловат, що дуже багато, за наявних у неї електроприладів, але вона згодна, бо немає якогось висновку чи розрахунку споживання за місяць двох економ, лампочок потужністю по 10 ватт кожна, зарядного пристрою мобільного телефона та кип`ятильника потужністю 0,7 кіловат.

19943,45 грн. це зайві сплачені кошти за «так звані» житлово-комунальні послуги «заробітна плата персоналу» та «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків», які не надавались і не надаються, не є предметом договору, а також плата за завищені показники нібито спожитої електроенергії.

Вказує, що 16.12.2023 на електронну пошту отримала «бумагу» на бланку відповідача без підпису № 40-08 від 15.12.2023, що є анонімкою та не відповідає за аналогією ч. 1 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», не підписана керівником відповідача, тому позивачка вважає її анонімною. У «бумазі-анонімці» немає посилання на закон з приводу відмови в задоволенні її вимог повернути зайво сплачені кошти за житлово-комунальні послуги, викладено наступне: заробітна плата персоналу та вартості послуг на утримання та функціонування гуртожитків, які входять до кошторису вартості проживання не входять до комунальних послуг, а є складовими експлуатаційних видатків та враховуються пропорційно кількості мешканців, а не надаються в індивідуальному порядку.

У п. п. 2.1, 2.1.1 договору № 947 від 18.11.2022 відповідач встановлює собі право встановлювати плату за проживання відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням видатків на утримання гуртожитку. Встановлюючи собі таке право, відповідач не посилається на Закон України, який би надавав відповідачеві право видатки на утримання гуртожитку покладати на споживача житлово-комунальних послуг і вимагати їх оплачувати.

Якщо заробітна плата персоналу та вартість послуг на утримання та функціонування гуртожитків не входять до комунальних послуг, а перелік комунальних послуг згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є вичерпним і чітко визначеним, а позивачка укладала договір найму житлового приміщення та надання за діючими розцінками і тарифами послуг щодо електропостачання, водопостачання, водовідведення, тобто житлово-комунальних, то навіщо співробітники відповідача, які складали кошторис на надання житлово-комунальних послуг гуртожитках станом на 01.07.2023 заклали експлуатаційні видатки, за які нараховують і вимагають сплачувати.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 09.06.2021 видатки здійснюються казначейством та органами казначейства з загального та спеціального фондів, в тому числі на оплату праці працівників бюджетних установ; експлуатаційні послуги, пов`язані з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій (зокрема вивіз сміття); оплата послу за очищення систем каналізації; утримання та обслуговування електромереж; обслуговування протипожежної сигналізації, придбання засобів пожежогасіння, оплату послуг з перезарядки вогнегасників; утримання мереж зовнішнього освітлення; усунення аварій в житловому фонді, бюджетних установах, закладах та багато іншого.

Платити відповідачу державної форми власності експлуатаційні видатки позивачка не повинна, а анонімний лист без підпису підтверджує зайвий раз нечесну підприємницьку практику посадових осіб Університету в тому, що вони не мали права включати до кошторису житлово-комунальних послуг експлуатаційні видатки і вимагати їх оплачувати у позивачки.

Прикриваючись воєнним станом в Україні і постановою Кабінету Міністрів України № 303 від 13.03.2022 «Про припинення заходів державного нагляду ( контролю ) і державного нового нагляду в умовах воєнного стану», посадові особи відповідача ведуть нечесну підприємницьку практику стосовно позивачки у сфері надання житлово-комунальних послуг, завищують оплату за послуги, які безпосередньо їй не надають.

Використовуючи тяжкі обставини і те, що вони опинилися в евакуації, позбавлені житла, посадові особи відповідача змушують їх платити за послуги, які безпосередньо не надають. У своїх відповідях посадові особи вживають хибні загрозливі вислови, що начебто договір найму жилого приміщення закінчився 31.08.2023, що вона не уклала договір на поточний навчальний рік, не будучи студентом цього навчального закладу. Свої загрозливі вислови ці посадові особи висловлюють так, що начебто на цей час правовідносини між нею і університетом відсутні і її знаходження у гуртожитку, на їх думку, протиправне.

Посадові особи погрожують виселенням з гуртожитку, в серпні 2023 надавали повідомлення звільнений кімнату. Такі дії і вислови позивачка розцінює, як моральний тиск, загрозу здійснити незаконні, неправомірні, протиправні дії стосовно неї і її матері.

Посадові особи відповідача змушують сплачувати за кімнату розміром 12 кв.м, у якій відсутні ванна, піч, елементарних умов в сумі 2640,00 грн. щомісяця. Таку плату позивачка не сплачувала, живучи у своєму приватному будинку, який є більшим житловою площею, позивачка перебуває у скрутному становищі, не відмовляється від сплати за житлово-комунальні послуги, не вимагаю ніяких пільг як ВПО, але платити заробітну плату персоналу, якого найняв відповідач та експлуатаційні видатки на утримання та функціонування гуртожитків, а також утримувати інженерні мережі гуртожитків, не має можливості.

Отже, посадові особи відповідача ведуть нечесну підприємницьку діяльність у наданні житлово-комунальних послуг стосовно позивачки, займаються здирництвом з них як з ВПО, знаючи достовірно, що зняти у Дніпрі квартиру дорого, вимушені жити у гуртожитку.

У період з 18.11.2022 і до цього часу (409 днів) відповідачем не надавались житлово-комунальні послуги «заробітна плата персоналу» та «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків», тобто є простроченими, виконавець не може надати послуги і в подальшому, але плату вимагає платити щомісяця.

Хоча ці послуги не є предметом договору № 947 від 18.11.2022, але вони включені до кошторису на оплату житлово-комунальних послуг співробітниками відповідача, а також завищена плата на нібито спожиту 301 кіловат електроенергії щомісяця, то внаслідок нечесної підприємницької практики посадові особи відповідача створили умови для шантажу задля отримання від позивачки плати за ці послуги, внаслідок чого відповідач за період з 18.11.2022 до цього часу користувався і розпоряджався зайво сплаченими коштами за послуги, які не надавав, згідно розрахунку позивачки (заробітна плата персоналу, додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків, завищені показники спожитої електроенергії 301 кіловат), нараховані три відсотки за послуги, пеня за 409 днів прострочення надання послуг за період з 18.11.2022 по 31.12.2023 р. складає 16122,78 грн

Тому на підставі п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач має сплатити позивачці пеню у розмірі трьох відсотків вартості 16122,78 грн. сплачених позивакою коштів за 409 днів за ненадання послуг, якими відповідач користувався і розпоряджався.

Також на підставі п.1 пп. 11, п. 2 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач має сплатити штраф в сумі 19943,45 грн., як суму ненаданих послуг, має бути накладений на відповідача та стягнутий і зарахований до державного бюджету.

Вважає, що посадовими особами відповідача їй завдано моральну шкоду шантажуванням виселенням з гуртожитку, використовуючи безвихідне становище як ВПО, позбавленого житла, не продовженням дії договору, стверджуючи, що правові відносини між нею і університетом відсутні, а перебування в гуртожитку протиправне, отримуючи платню. Внаслідок чого позивачка змушена була звертатися до інших державних установ за захистом своїх порушених прав і законних інтересів, переживати і відстоювати свої законні права споживача.

На підставі викладеного, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила:

визнати діяльність посадових осіб у не наданні ОСОБА_1 житлово-комунальних послуг таких, як «заробітна плата персоналу», «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків»; завищену плату по завищеним показникам спожитої електроенергії згідно кошторису станом на 01 липня 2023 р., затвердженого посадовими особами Університету; нарахування вдруге 20 % ПДВ на діючі розцінки і тарифи щодо послуг електропостачання, водопостачання, водовідведення, опалення, вивіз сміття, обслуговування ліфтів у сфері надання житлово-комунальних послуг; обмеження права позивачки на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації щодо утворення цін відповідачем на житлово-комунальні послуги згідно кошторису станом на 01 липня 2023 р., затвердженого посадовими особами Університету - нечесною підприємницькою практикою, яка являється агресивною і фактично містить загрозливі вислови, використання тяжкої для ОСОБА_1 обставини відомої посадовим особам відповідача, загрози здійснити незаконні або неправомірні дії з боку посадових осіб Університету по відношенню до ОСОБА_1 , яка порушує права та законні інтереси позивачки як споживача;

стягнути з Університету 19943,45 грн. зайво сплачених коштів за ненадані житлово-комунальні послуги «заробітна плата персоналу, додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків», завищену плату за електроенергію згідно кошторису за період з 18.11.2022 по 31.12.2023;

16122,78 грн. пені за не надані житлово-комунальні послуги «заробітна плата персоналу, додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків», завищену плату за електроенергію згідно кошторису станом на 01 липня 2023 року;

100000,00 грн. моральної шкоди за порушення умов договору та стягнути з відповідача штрафу у розмірі 19943,45 грн., який зарахувати до державного бюджету.

Також просила стягнути із відповідача судові витрати по справі.

Відповідач позовні вимоги не визнав. Наданий представником відповідача адвокатом Савком В.В. (діє на підставі ордеру від 13.03.2024 а.с. 108) 14.03.2024 відзив (а.с. 97 104) судом не прийнятий на підставі ч.ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України, оскільки клопотання представника відповідача адвоката Савка В.В. про надання додатково строку для написання відзиву суд вважав необґрунтованим та не підтверджений належними доказами (а.с. 69).

Разом із тим, 22.03.2024 представник відповідача надав пояснення на позов (а.с. 208-212). При цьому, повноваження адвоката підтверджені ордером від 22.02.2024 (а.с. 217), виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що відповідає вимогам ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

У поясненнях вказав, що між Університетом і ОСОБА_1 укладено договір № 647 найму житлового приміщення гуртожитку від 18.11.2022, за яким надав у користування мещканцю на час дії договору для тимчасового проживання 2 ліжко-місця (частину житлового приміщення площею не менше 6 кв.м. у кімнаті АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 2.1.1. договору найму університет має право встановлювати плату відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням видатків на утримання гуртожитку. Відповідно до п. 2.1.3. договору найму, Університет має право, у випадках передбачених законодавством та цим договором розірвати договір, ставити питання про виселення мешканця з гуртожитку. Згідно із п. 3.1. договору найму, оплата за спожиті електроенергію та воду здійснюється відповідно до показників індивідуальних приладів обліку за рахунком відділу бухгалтерського обліку та звітності університету. Відповідно до п. 3.3. договору найму, при зміні тарифів на комунальні послуги Університет інформує мешканця про зміну оплати за проживання. Мешканець сплачує різницю суми оплати за такі послуги в двотижневий строк після зміни вартості проживання. Згідно із п. 3.3. договору найму Університет зобов`язується надавати за плату за діючими розцінками і тарифами послуги щодо електропостачання, водопостачання та водовідведення. У свою чергу Мешканець зобов`язується своєчасно відшкодовувати Університету витрати на їх оплату, відповідно до показників приладів обліку та пропорційно кількості користувачів вказаних послуг, за рахунком відділу бухгалтерського обліку та звітності Університету. Відповідно до п. 4.2.8 договору найму, мешканець зобов`язується за погодженням з університетом за власний рахунок встановити прилади обліку електроенергії та води, проводитити поточний ремонт кімнати. Згідно із п. 5.1. договору найму, цей договір вступає в дію в момент підписання його сторонами і діє з 18.11.2022 до 31.08.2023. Відповідно до п. 5.2. договору найму, мешканці, які проживали в гуртожитку протягом поточного навчального року та мають намір проживати в гуртожитку наступного навчального року, з 01 по 10 серпня подають заяву на продовження дії договору на проживання в гуртожитку на наступний навчальний рік.

В подальшому Університетом прийнято наказ № 87 від 01.06.2023 «Про встановлення вартості проживання у гуртожитках», в якому йшлося, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності» та наказу Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України та Міністерства фінансів України від 23.07.2010 року № 736/902/758 «Про затвердження порядків надання платних послуг державними та комунальними навчальними закладами» та у зв`язку з підвищенням тарифу на енергоносії було вирішено встановити розмір плати за проживання у гуртожитках з 01.07.2023 у відповідності до проведених розрахунків та згідно додатків. Так, відповідно до Додатку 1 до цього наказу затверджений Кошторис на надання житлово-комунальних послуг в гуртожитках ДВНЗ «УДХТУ» без приладів обліку станом на 01 липня 2023 року, який наявний в матеріалах справи. Позивачкою не було встановлено індивідуального приладу обліку електропостачання та водопостачання, можливість чого передбачена п. 4.2.8. договору найму, тож розрахунок за споживання нею житлово-комунальних послуг проводиться відповідно до вищезгаданого Кошторису, з огляду на загальнобудинкові прилади обліку.

26.07.2023 позивачкою було написано заяву на продовження дії договору найму, однак разом з цим нею не було підписано нового договору на новий період, шо було їй запропоновано зробити Університетом, тож фактично наразі в ОСОБА_7 немає правової підстави на проживання в гуртожитку. Сама по собі її заява не дає такої правової підстави, питання про продовження дії договору Університет вирішує самостійно. З огляду на її відмову від укладання нового договору, її правові відносини з Університетом закінчились 31.08.2023. Однак позивачка до цього часу проживає у гуртожитку.

Позивачка у позовній заяві зазначає, що їй не зрозуміло чому в кошторис були включені такі пункти, як «заробітна плата персоналу», «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитка» та інші, стверджує, що це все не було предметом договору найму. Однак, у п. 2.1.1. договору найму вказано, що Університет має право встановлювати плату за проживання відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням видатків на утримання гуртожитку. Тобто фактично зазначені позивачкою пункти були предметом Договору найму, який вона підписала, чим погодилась з усіма положеннями. Зазначені нею пункти є «видатками на утримання гуртожитку», тож претензії щодо цього є необґрунтованими та не мають законного підґрунтя. Зрозуміло, що винаймаючи 2 ліжка-місця позивачка фактично користується не тільки ними, а і житловою площадкою самого гуртожитку, за прибиранням якої слідкує відповідний персонал, має доступ до спільної кухні та приладь, які знаходяться на ній, користується послугами коменданта гуртожитка, який слідкує за безпекою приміщень.

Звертаємо увагу, що відповідно до п. 7 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08. 2010 № 796, у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема, 1) надання спеціально облаштованих* будинків і приміщень, що перебувають на балансі закладів освіти, для тимчасового проживання; 2) надання під час канікул вільних спеціально облаштованих* приміщень гуртожитків для тимчасового проживання; 3) надання спеціально облаштованих* приміщень гуртожитків закладів освіти; 4) надання громадянам, які користуються послугами, зазначеними у підпунктах 1-3 цього пункту, комунальних послуг, послуг з експлуатації та господарського обслуговування будинків і приміщень.

Окрім цього, відповідно до ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено поговором найму.

Тож все зазначене вище свідчить про те, що включення в Кошторис всього у ньому зазначеного в повній мірі відповідає чинному законодавству та умовам укладеного договору найму.

Щодо доводів позивачки про те, що фактично уклала з Університетом договір на житлово-комунальні послуги та те, що в її кімнаті не було індивідуальних приладів обліку. Однак у в п. 4.2.8 договору найму вказано, що мешканець зобов`язується за погодженням з університетом за власний рахунок встановити прилади обліку електроенергії та води, проводити поточний ремонт кімнати. Тобто дане положення передбачає, можливість для мешканця встановити індивідуальні прилади обліку електропостачання та водопостачання, у випадку, якщо мешканець хоче самостійно слідкувати за показниками спожитого, в іншому ж випадках особи, які не зробили цього, сплачують плату за споживання ними електроенергії та води виходячи з загальнобудинкових приладів обліку.

Так, в самому кошторисі зазначено, що він складений для помешкань без приладів обліку, іншим же додатком до Наказу № 87 від 01.06.2023 є затверджений кошторис для помешкань з індивідуальними приладами обліку. Позивачка не встановлювала у кімнаті індивідуальний прилад обліку, хоча на її звернення повідомляли її, що вона має таку можливість.

Затверджені Кошториси завжди розміщуються Університетом на дошках оголошень у гуртожитках, що підтверджує сама позивачка.

Доводи позивачки про те, що договір найму був фактично договором надання житлово-комунальних послуг не відповідає дійсності. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуги; 6) порядок оплати послуги; 7) порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання.

Укладений договір найму не містить істотних умов інших видів договорів, зокрема, і договору про надання житлово-комунальних послуг. Те, що у договорі найму є положення, які передбачають сплату за інші «житлово-комунальні послуги» в повній мірі відповідає чинному законодавству, зокрема положенню ст. 815 ЦК України. Окрім цього, Університет не є виконавцем відповідної послуги (електропостачання, водопостачання), тож не міг би бути суб`єктом договору про надання житлово-комунальних послуг.

Отже, незрозуміло, чому позивачка вважає, що має сплачувати за щось крім двох ліжко-місць, оскільки це не відповідає умовам договору найму, чинному законодавству.

Не погодився із доводами позивачки про те, що Університет примушував її підписати новий договір найму з Університетом, оскільки відповідно до п. 5.1. договору найму, цей договір вступає в дію в момент підписання його сторонами і діє з 18.11.2022 року до 31.08.2023, відповідно до п. 5.2. Договору найму, мешканці, які проживали в гуртожитку протягом поточного навчального року та мають намір проживати в гуртожитку наступного навчального року, з 01 по 10 серпня подають заяву на продовження дії договору на проживання в гуртожитку на наступний навчальний рік. Дійсно, 26.07.2023 позивачкою написано заяву на продовження дії договору найму, однак новий договір не було підписано.

Позивачка неодноразово зверталася до численних органів державної влади, на які відповіді не надано або відмовлено у її проханнях.

Наведений позивачкою розрахунок послуг, які на її думку вона мала сплатити, необґрунтований, не зрозуміло чим керується позивачка при його складанні, тому не може бути узятий до уваги. У цьому розрахунку позивачки виключає житлово-комунальні послуги, які вважає, що не має сплачувати, однак вони не є предметом договору найму і відповідають вимогам Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08. 2010 № 796.

Щодо нарахування ПДВ, то плата за проживання студентів та учнів у гуртожитку звільнена від обкладання ПДВ. Однак це положення не стосується позивачки адже вона не є студенткою Університету, а проживає в гуртожитку, як внутрішньо-переміщена особа. Дійсно, постачання послуг із проживання в гуртожитках учнів або студентів звільнене від оподаткування ПДВ. Однак, для послуг із розміщення в гуртожитках інших категорій громадян законодавство такого звільнення не передбачає. Вони підлягають оподаткуванню ПДВ на загальних підставах за ставкою 20%.

Кошторис наявний в матеріалах справи стосується сторонніх осіб, які проживають у гуртожитках Університету, для студентів же сплата ПДВ дійсно не здійснюється згідно ст. 197.1.2 ПК України, тому вимоги п. 197.1.2 ст. 197 ПК України до позивачки не застосовуються.

Визначаючи плату за житлово-комунальні послуги Університет виходить з цін/тарифів на такі послуги та показань засобів обліку, а саме загальнобудинкових приладів. У подальшому, виходячи з щорічного обсягу споживання визначається сума плати для осіб, у яких не встановлені індивідуальні засоби обліку. У випадках, якщо мешканці вважають за потрібне визначати обсяг спожитого індивідуально - Університет надає можливість встановлення мешканцями за їх рахунок індивідуальних засобів обліку.

Щодо вимог позивачки про визнання діяльність посадових осіб відповідача Університету у сфері надання житлово-комунальних послуг незаконною, такою, яка підпадає під ознаки нечесної підприємницької практики, то Університет є бюджетною установою, яка знаходиться у підпорядкуванні Міністерства освіти і науки України та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету, тож не може займатися підприємницькою діяльністю, так як працює на засадах неприбутковості.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Університет не є суб`єктом підприємницької практики, з огляду на те, що є бюджетною установою та не отримує прибутку, діяльність Університету не можна визнати «нечесною підприємницькою діяльністю». Більше того, навіть, якщо залишити без уваги зазначене, позивачка жодним чином не довела в чому саме полягає така «нечесна підприємницька діяльність» з огляду на ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» не навела дій які могли б кваліфікуватися як прояв недобросовісної конкуренції та не зазначила яка діяльність вводить споживача в оману або є агресивною та яким чином це відбувається. Жодних доказів, які б могли підтвердити факт «нечесної підприємницької діяльності» позов не містить. Університет не є суб`єктом надання житлово-комунальних послуг, як електропостачання та водопостачання, виступає в ролі колективного споживача уклавши відповідний договір з безпосереднім виконавцем комунальної послуги, тобто є посередником між індивідуальними споживачами та виконавцями, що відповідає положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Вважав безпідставними вимоги про стягнення 19943,45 грн. зайво сплачених коштів за ненадані житлово-комунальні послуги «заробітна плата персоналу, додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків», завищену плату за електроенергію згідно кошторису за період з 18.11.2022 по 31.12.2023, 16122,78 грн - пені за ненадання вказаних житлово-комунальних послуг.

Також вважав незгуртованими вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відповідні протиправні дії із боку відповідача відсутні, позивачка не довела заподіяння Університетом моральної шкоди.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

21.03.2024 позивачка надавала відповідь на відзив (а.с. 175 187), які суд враховує як додаткові пояснення по справі, оскільки судом не прийнято до розгляду відзив відповідача, у якому повністю підтримала власну позицію по справі та наголосила на тих же обставинах, додатково зауважила, що у її кімнаті № 915 немає індивідуальних приладів обліку електроенергії і води, вони знаходяться не відомо де, мешканці не мають до них доступу і не може проконтролювати показники лічильників, що надає можливість відповідачеві маніпулювати показниками приладів, мешканців брати будь-яку суму згідно індивідуальних приладів обліку, які насправді відсутні.

Наполягала, що Університет є надавачем житлово-комунальних послуг, адже укладає договори найму жилого приміщення гуртожитку. Предметом договору найму є надання в користування мешканцю для тимчасового проживання 2 ліжко-місця, а послуги з електропостачання і водопостачання є супровідними. Згідно п. 3.4 договору відповідач зобов`язується надавати за плату за діючими розцінками і тарифами послуги щодо електропостачання, водопостачання, водовідведення не як виробник послуги, а як проміжний споживач між постачальником послуги і безпосередньо споживачем, але договір з надавачем послуги з енергопостачання і водопостачання укладав безпосередньо відповідач.

З огляду на листи Національної комісії регулювання електроенергетики України № 05-33-11/1215 від 17.05.2001 на № 12-08-21/250 від 28.04.2001, № 10-415 від 07.05.2001 щодо укладання договорів із субспоживачами, Університет є суб`єктом господарювання - споживачем електроенергії, а позивачка є субспоживачем, якому університет згідно п. 3.4 договору зобов`язався надавати за плату за діючими розцінками і тарифами послуги щодо електропостачання, водопостачання, водовідведення, які є комунальними. Пропонувала відповідачеві встановити прилади обліку за свій рахунок, проводити поточний ремонт кімнати в рахунок майбутньої плати за житлово-комунальні послуги з пред`явленням документів, підтверджуючі витрати.

Підтримала вимоги по відшкодування моральної шкоди, заподіяної погрозами відповідача про виселення, оскільки вона правомірно проживає у гуртожитку. Зауважила, що її мати є людиною похилого віку, не спроможна самостійно пересуватися і себе обслуговувати, потребує постійного стороннього догляду, страждає на когнітивні порушеннями. Відповідач не забезпечив позивачці та її матері у гуртожитку належних умов для проживання. Наполягала на задоволенні позову.

Також надала письмові пояснення (а.с. 190 191), у яких пояснила про те, що перебуває в евакуації у м. Дніпро з травня 2022 року разом із матір`ю похилого віку у зв`язку з окупацією Луганської області, під час обстрілів втратила близьких та рідних. приватну квартиру винайняти вартувало значних коштів. З 18.11.2022 оселилася із матерію у гуртожитку. Вважала, що оплата за кімнату в гуртожитку відповідає діючим розцінкам і тарифам житлово-комунальних послуг держави і до червня 2023 року оплачувала по 2100 грн. на місяць. З липня 2023 року університет підвищив оплату за проживання на 540 грн., мотивуючи це підвищенням тарифу на електроенергію. Запропонувала власний розрахунок споживання нею електроенергії при цілодобовому використанні двох економних лампочок потужністю 10 ватт., ноутбуку потужністю 20 ватт, зарядного пристрою для мобільного телефону потужністю 18 ватт максимум 2 години на добу, кип`ятильника потужністю 0,7 кіловат. З урахуванням цього розрахунку, позивачка сплачує за301 кіловат на місяць, що у 8,5 разів перевищує фактично спожиту електроенергію та на 703,38 грн. більше. фактично ї оплати. Наполягала, що посадові особи університету порушують її права, примушують платити завищену плату за проживання, незаконно включаючи зарплатню персоналу і послуги на утримання та функціонування гуртожитків, безпосередньо їх не надаючи, ведуть нечесну підприємницьку діяльність, використовують воєнний стан, наносять моральні страждання.

Наполягала на задоволенні позовних вимог.

01.04.2024 позивачка надала додаткові письмові пояснення (а.с. 224а 228), у яких зазначила, що представник відповідача у поясненнях своїх продовжує вимагати сплати послуг «заробітна плата персона» і «утримання та функціонування гуртожитків», які не входять до комунальних послуг, покладає на позивачку додаткові видатки, необґрунтовано встановив плату за житлово-комунальні послуги.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні позовним вимогам, поясненням, клопотанням, просила їх задовольнити. Вважала, що вона надала достатні, належні докази, обґрунтовані математичні розрахунки, які підтверджують вартості послуг, останні дані вона узяла із мережі Інтернет. Також зазначила, що Університет фактично «підсунув» їй договір саме використання нечесної підприємницької діяльності, адже вона не є студентом, відповідач займається здирництвом, наживається на ВПО, на бажає надавати належно облаштувати житло, продовжує спричиняти їй моральні страждання, також представник відповідача у своїх заявах по суті продовжив спричиняти позивачці моральні страждання.

Представник відповідача адвокат Савко В.В. (діє на підставі ордеру від 22.02.2024 - а.с. 217) у судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях просив справу розглядати без його участі (а.с. 212).

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 і ДВНЗ «Український державний хіміко-технологічний університет» 18.11.2022 укладено договір № 947 найму жилого приміщення гуртожитку (а.с. 17).

Відповідно до пп. 2.1.1. п. 2.1. договору університет має право: встановлювати плату за проживання відповідно до норм діючого законодавства з урахуванням видатків на утримання гуртожитку.

Згідно зі п. 3.1. оплату за проживання мешканець повинен внести на розрахунковий рахунок Університету з розрахунку 1050,00 грн. за ліжко-місце на місяць за два місяці наперед при поселенні.

Оплата за спожиті електроенергію та воду здійснюється відповідно до показників індивідуальних приладів обліку за рахунком відділу бухгалтерського обліку та звітності університету.

Згідно із п. 3.2. договору подальша оплата буде здійснюватися до 20 числа місяця перед розрахунковим або наперед за будь-який термін дії договору.

Відповідно до п. 3.3. договору при зміні тарифів на комунальні послуги Університет інформує мешканця про зміну оплати за проживання. Мешканець сплачує різницю суми оплати за такі послуги в двотижневий строк після зміни вартості проживання.

Згідно із п. 3.4. університет зобов`язується надавати за плату за діючими розцінками і тарифами послуги щодо електропостачання, водопостачання та водовідведення. У свою чергу, мешканець зобов`язується своєчасно відшкодовувати Університету витрати на їх оплату, відповідно до показників приладів обліку та пропорційно кількості користувачів вказаних послуг, за рахунком відділу бухгалтерського обліку та звітності університету.

Відповідно до п. 5.1. договору цей договір вступає в дію в момент підписання його сторонами і діє з 18.11.2022 до 31.08.2023. Мешканці, які проживали в гуртожитку протягом поточного навчального року та мають намір проживати в гуртожитку наступного навчального року, з 01 по 10 серпня подають заяву в продовження дії договору на проживання в гуртожитку на наступний навчальний рік.

18.11.2022 позивачка сплатила 3185,00 грн. за проживання (а.с. 18).

Листом від 22.01.2024 за № 40-01 Університету на звернення позивачки повідомлено, що термін дії договору № 947 від 18.11.2022 закінчився 31.08.2023, вартість проживання в гуртожитку №6 встановлено кошторисом затвердженим наказом ректора університету від 01.06.2023 № 87, який розміщено на дошці оголошень гуртожитку. Надання додаткових розрахунків і квитанцій умовами договору найму жилого приміщення та правилами проживання в гуртожитку не передбачено. Про зміну вартості проживання мешканці гуртожитку будуть оповіщені, а кошторис розміщено на дошці оголошень (а.с. 63).

Наказом ректора Університету від 01.06.2023 № 87 «Про становлення вартості проживання у гуртожитках» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності» та наказу Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010 № 736/902/758 «Про затвердження порядків надання платних послуг державними та комунальними навчальними закладами» та у зв`язку із підвищенням тарифу на енергоносії, встановлений розмір плати за проживання у гуртожитку з 01.07.2023, зокрема, у гуртожитку № НОМЕР_1 в сумі 1320,00 грн. (а.с. 215).

Листом від 21.11.2023 за № 40-07 Університету ОСОБА_1 повідомлено, що проживання в гуртожитках здійснюється за договорами, форма яких затверджена наказом ректора університету. Розмір оплати встановлено кошторисом згідно методики розрахунків оплати за проживання в гуртожитках. Комунальні послуги надаються за діючими тарифами в обсягах згідно до показників загально-будинкових приладів обліку. Заробітна плата працівники, яка закладена до кошторису враховує обслуговування місць загального користування та інженерних мереж гуртожитків. Санітарно-технічний стан житлових приміщень підтримується за рахунок наймачів. Пільги відповідно до статусу ВПО надаються тільки мешканцям гуртожитку, які є здобувачами освіти навчального закладу. також повідомлено, що договір найму житлового приміщення гуртожитку № 947 від 18.11.022 закінчився 31.08.2023, договір на поточний навчальний рік заявниця укладати відмовилася, тому на даний час правові відносини відсутні, а знаходження в гуртожитку протиправне (а.с. 34).

05.12.2023 позивачка звернулася до голови комісії з реорганізації проректора ОСОБА_8 із вимогою про повернення коштів, сплачених з житлово-комунальні послуги, яких не було надано в розмірі 18171,07 грн. (а.с. 40 41).

Листом від 15.12.2023 за № 40-08 Університету повідомлено, що проживання в гуртожитках здійснюється за договорами, форма яких затверджена наказом ректора університету. Розмір оплати встановлено кошторисом згідно методики розрахунків оплати за проживання в гуртожитках. Комунальні послуги надаються за діючими тарифами в обсягах згідно до показників загально-будинкових приладів обліку. У разі незгоди позивачка має право за власний рахунок встановити індивідуальні прилади обліку споживання холодної води та електроенергії. Заробітна плата персоналу та вартість послуг на утримання та функціонування гуртожитків, які входять до кошторису вартості проживання не входять до комунальних послуг, а є складовими експлуатаційних видатків, які враховуються пропорційно кількості мешканців, а не надаються в індивідуальному порядку. Тому підстави для здійснення перерахунку відсутні (а.с. 45).

Позивачка вважає, що відповідач використовує нечесну підприємницьку діяльність, адже у кошторис включив послуги: «заробітна плата персоналу», «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків», які вона фактично не отримує, а самостійно виконує роботи утримання санвузла у кімнаті своїми санітарними і миючими засобами, своїми силами придбала швабру, таз для миття підлоги в кімнат, тобто сама собі надає послуги з прибирання і утримую кімнат в чистоті.

Вважає, що фактично уклала договір на житлово-комунальні послуги однак всупереч п. 3.1 договору у її кімнаті немає індивідуальних приладів обліку ні на електроенергію, ні на водопостачання.

Також вважає, що посадовими особами відповідача - першим проректором, директором студмістечка у порушенні п.1 пп. 5 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» не надана надана необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація стосовно житлово-комунальних послуг «заробітна плата персоналу», «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків», про оплату за 301 кіловат за електроенергію щомісяця.

Отже, послуги «заробітна плата персоналу, додаткові послуги на утримання і функціонування гуртожитків» не є предметом договору, але включені до кошторису на оплату житлово-комунальних послуг співробітниками Університету, а також завищена плата на спожиті 301 кіловат електроенергії щомісяця, внаслідок нечесної підприємницької практики посадових осіб університету.

Вважає, що посадові особи Університету створили умови шляхом шантажу, щоб отримувати від позивачки плату за ці житлово-комунальні послуги, а відпоавдач упродовж всього часу проживання користувався і розпоряджався її зайво сплаченими коштами за послуги, які не надавав, вона була позбавлена можливості користуватися своїми коштами.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина перша статті 641 ЦК України).

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 7 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498, користування жилою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера .

За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (ч. 1 ст. 810 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Глава 59 «Найм (оренда) житла» підрозділу 1 розділу ІІІ ЦК України містить й інші істотні умови договору найму житла, а саме права та обов`язки наймача житла, строк договору, підстави його розірвання, тощо.

Отже, чинним законодавством передбачені умови, які є обов`язковими при укладенні договорів найму, зокрема щодо внесення наймачем плати за комунальні послуги.

За змістом п.п. 3.1. 3 4 договору найму приміщення гуртожитку в оплату за проживання за ліжко-місце входить оплата за спожиту електроенергію, воду, яка обліковується відповідно до показників індивідуальних приладів обліку за рахунком відділу бухгалтерського обліку та звітності університету. Університет надає послуги щодо електропостачання, водопостачання та водовідведення, які відшкодовуються Університету мешканцем як витрати на їх оплату відповідно до показників приладів обліку університету.

Відтак, включення до умов договору найму внесення наймачем також і плати за комунальні послуги відповідає вимогами закону ЦК України та постанові Кабінету Міністрів України.

Стосовно доводів позивачки про те, що вона не отримує таких послуг як «заробітна плата персоналу», «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків», які є складовими кошторису на надання житлово-комунальних послуг в гуртожитках університету (а.с. 20).

Вірним є спостереження позивачки, шо вона безпосередньо не отримувала ці послуги, оскільки означені категорії не є послугами, як помилково вказує позивачка, а є складовими витрат, які входять до кошторису вартості послуг, розподіляються між усіма мешканцями гуртожитку. Тому вони і не можуть бути отримані, адже не є предметом договору, яким є послуга із надання у користування житла.

Згідно зі ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» вищий навчальний заклад відповідно до законодавства та статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги за умови забезпечення надання належного рівня освітніх послуг як основного статутного виду діяльності. Перелік платних освітніх та інших послуг, що можуть надаватися державними і комунальними вищими навчальними закладами, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 затверджено перелік платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності, до якого згідно з пунктом 7 зазначеного Переліку включені послуги у сфері житлово-комунальних послуг.

Так, згідно із п. 7 вказаним Переліком до переліку у сфері житлово-комунальних послуг відносяться, серед іншого: 1) надання спеціально облаштованих* будинків і приміщень, що перебувають на балансі закладів освіти, для тимчасового проживання; 4) надання громадянам, які користуються послугами, зазначеними у підпунктах 1-3 цього пункту, комунальних послуг, послуг з експлуатації та господарського обслуговування будинків і приміщень; 5) заміна сантехнічних виробів, газового, електротехнічного та іншого обладнання: 6) надання комунальних послуг користувачам приміщень та будівель, що не перебувають на балансі закладів освіти; 6-1) надання закладами освіти комунальних послуг користувачам, які приватизували приміщення та будівлі, що перебувають на балансі цих закладів освіти; 7) надання на вимогу осіб, які проживають у спеціально облаштованих* будинках і приміщеннях, що перебувають на балансі закладів освіти, послуг з облаштування та утримання будинків і приміщень, крім тих, що визначені підпунктом 5 цього пункту.

Згідно із приміткою * Спеціально облаштовані будинки і приміщення - будинки і приміщення, що перебувають у належному технічному та санітарно-гігієнічному стані і в яких створено належні умови для проживання та відпочинку.

Отже така послуга як послуга з облаштування та утримання будинків і приміщень, може бути включена до переліку житлово-комунальних послуг.

Визначення поняття житлово-комунальних послуг міститься в Законі України «Про житлово-комунальні послуги». 10.12.2017 набрав чинності Закон України №2189-УІІІ від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги», згідно зі ст.5 якого до житлово-комунальних послуг належать: 1) До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами..

Згідно зі ст. 10 зазначеного Закону кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території враховує обов`язковий перелік робіт (послуг), який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а також періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №190 від 27.07.2018 (діє з 04.09.2018) затверджений Обов`язковий перелік робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, до якого належать: 1. Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем: водопостачання; водовідведення; теплопостачання; гарячого водопостачання; зливової каналізації; електропостачання; газопостачання. 2. Технічне обслуговування ліфтів. 3. Обслуговування систем диспетчеризації. 4. Обслуговування димових та вентиляційних каналів. 5. Технічне обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем (у разі їх наявності). 6. Поточний ремонт конструктивних елементів, технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків), та іншого спільного майна багатоквартирного будинку. 7. Поточний ремонт внутрішньобудинкових систем: водопостачання; водовідведення; теплопостачання; гарячого водопостачання; зливової каналізації; електропостачання; газопостачання. 8. Поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем (у разі їх наявності). 9. Прибирання прибудинкової території. 10. Прибирання приміщень загального користування (у тому числі допоміжних). 11. Прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами. 12. Дератизація. 13. Дезінсекція. 14. Придбання електричної енергії для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до підпунктів 2.1, 2.2 Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого спільним наказом МОН, Мінекономіки, Мінфіну України від 23.07.2010 №736/902/758, встановлення вартості платної послуги здійснюється на базі економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з її наданням.

Розмір плати за надання конкретної послуги визначається на підставі її вартості, що розраховується на весь строк її надання та у повному обсязі.

Навчальний заклад самостійно визначає калькуляційну одиницю за кожною платною послугою, щодо якої здійснюється розрахунок вартості.

Складовими витрат є: витрати на оплату праці працівників; нарахування на оплату праці відповідно до законодавства; безпосередні витрати та оплата послуг інших організацій; капітальні витрати; індексація заробітної плати, інші витрати відповідно до чинного законодавства.

Правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 зазначеного Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

На виконання пункту 8 частини першої статті 62 Закону України «Про вищу освіту», пункту 8 частини першої статті 54 Закону України «Про фахову передвищу освіту» та абзацу третього пункту 1 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498, наказом Міністерства освіти і науки України від 21.11.2019 № 1452, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.02.2020 за № 114/34397, затверджене Положення про особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти.

Згідно зі цим Положенням гуртожиток закладу освіти є частиною його цілісного майнового комплексу, керівництво яким здійснює керівник такого закладу.

Відповідно до цього Положення та Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року № 498, заклад освіти розробляє власне положення про користування гуртожитком закладу освіти (далі - Положення про користування гуртожитком), яке затверджує керівник закладу освіти за погодженням з органами студентського самоврядування.

Положення про користування гуртожитком не може звужувати права та встановлювати додаткові обов`язки для мешканців гуртожитків закладів освіти, визначені цим Положенням, і є обов`язковим для здобувачів освіти та інших мешканців, які проживають у гуртожитку.

Згідно із п.п. 1 3 розділу III Положення про користування гуртожитком для одержання в користування жилого приміщення у гуртожитку закладу освіти на поточний навчальний рік особа подає заяву на ім`я керівника закладу освіти.

Рішення про надання особі жилої площі у гуртожитку приймає керівник закладу освіти за погодженням з органами студентського самоврядування закладу освіти.

Для організації надання жилої площі у гуртожитках закладів освіти керівник закладу освіти може створювати відповідні робочі органи закладу освіти, до складу яких мають обов`язково входити представники органів студентського самоврядування.

У разі прийняття рішення щодо надання особі жилої площі в гуртожитку адміністрація закладу освіти видає такій особі ордер на жилу площу в гуртожитку (далі - ордер) встановленої форми з одночасним укладанням з нею договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Приміщення гуртожитків під час канікул можуть надаватись у користування відповідно до Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 796.

Надання жилої площі у гуртожитку закладу освіти у вигляді окремого ліжко-місця відбувається з урахуванням статі особи, а також може здійснюватися з урахуванням навчання здобувачів освіти на одному факультеті (відділенні, курсі).

Відповідно до п. 5 розділу IV Положення про користування гуртожитком мешканці гуртожитку закладу освіти зобов`язані: знати й виконувати правила внутрішнього розпорядку гуртожитку; своєчасно та у повному обсязі відповідно до договору найму жилого приміщення в гуртожитку закладу освіти сплачувати плату за проживання, комунальні послуги; підтримувати чистоту й порядок у своїй кімнаті та у місцях загального користування; дбайливо ставитись до майна гуртожитку, економно і раціонально витрачати тепло, електроенергію, газ і воду; своєчасно подавати заявки на ремонт електричного, сантехнічного, іншого обладнання та меблів; про всі надзвичайні події в гуртожитку закладу освіти терміново повідомляти адміністрацію гуртожитку, органи студентського самоврядування гуртожитку; не перешкоджати у правомірному доступі до гуртожитку закладу освіти та/або використанні приміщення, майна, обладнання, що знаходяться у спільному користуванні, іншим особам; у разі залишення гуртожитку закладу освіти більше ніж на 2 доби попереджати про це адміністрацію гуртожитку; відшкодовувати заподіяні матеріальні збитки відповідно до законодавства; дотримуватися правил техніки безпеки, вимог пожежної безпеки, санітарних норм; у разі самостійної заміни замка або втрати виданих ключів забезпечити наявність дублікатів ключів від жилого приміщення, в якому вони проживають, в адміністрації гуртожитку.

Відповідно до п. 2 розділу V Положення про користування гуртожитком плата за проживання у гуртожитках закладу освіти вноситься мешканцями у порядку та строки, встановлені договором найму жилого приміщення у гуртожитку закладу освіти.

Отже суд зазначає, навчальний заклад має право на встановлення розміру плати за проживання в гуртожитку самостійно на підставі та в порядку, визначеному самим навчальним закладом відповідно до законодавства. Наведені складові кошторису такі як «заробітна плата персоналу», «додаткові послуги на утримання та функціонування гуртожитків» правомірно та підставно включені до складу плати за проживання у гуртожитку та їх включення відповідає вимогами закону.

До того ж відповідач на звернення позивачки відповідачем неодноразово повідомлено, що вартість проживання в гуртожитку встановлено кошторисом, затвердженим наказом ректора, що розмір плати здійснюється згідно із Законом України «Про вищу освіту», Положення про особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 21.11.2019 № 1452, Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 про затвердження Переліку платних послуг, про те, що розмір оплати встановлений кошторисом згідно методики розрахунків оплати за проживання в гуртожитка відповідно до показників загально будинкових приладів обліку. Заробітна плата, яка закладена до кошторису враховує обслуговування місць загального користування та інженерних мереж гуртожитків. Санітарно-технічний стан житлових приміщень підтримується за рахунок наймачів, а пільги ВПО надаються тільки здобувачам освіти. Також повідомлено, що інформація про умови проживання та розмір оплати доведена до відома позивачки при укладанні договору та при зміні вартості проживання, під час укладання договору з боку заявниці будь-яких заперечень про зміст договору не надійшло (а.с. 22, 23, 33, 34).

Як було вказано вище, статті 3, 6, 627 ЦК України передбачають свободу договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивачка має право укласти договір найму з іншим контрагентом, має право на вільний вибір наймача і погодження із останнім умов плати за житло.

Позивачка вважає, що відповідач використовує нечесну підприємницьку діяльність у порушення вимоги п.п. 1, 3, 6 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» при поселенні співробітники Університету не надали позивачці кошторис, позивачка не одержала необхідну, доступну, достовірну інформацію про послугу, не довели інформацію про вартість житлово-комунальних послуг, про оплату за 301 кіловат споживаної електроенергії щомісяця, а лише назвали одну ціну договору 1050,00 грн. за ліжко-місце і усі послуги разом на місяць.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів N 5 від 12 квітня 1996 року, встановлено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна, зокрема, містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції.

За змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За умовами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як видно зі змісту договору найму житлового приміщення гуртожитку, у ньому вказано про назву послуги тимчасове проживання, її вартість, а також вказано про порядок визначення вартості житлово-комунальних послуг і строки їх сплати.

Так, у п. 3.1. вказано, що оплата за спожиті електроенергію та воду здійснюється відповідно до показників індивідуальних приладів обліку за рахунком відділу бухгалтерського обліку та звітності університету, оплата буде здійснюватися до 20 числа місяця перед розрахунковим або наперед за будь-який термін дії договору. Згідно із п. 3.3. договору при зміні тарифів на комунальні послуги Університет інформує мешканця про зміну оплати за проживання. Мешканець сплачує різницю суми оплати за такі послуги в двотижневий строк після зміни вартості проживання. Згідно із п. 3.4. університет зобов`язується надавати за плату за діючими розцінками і тарифами послуги щодо електропостачання, водопостачання та водовідведення … відповідно до показників приладів обліку та пропорційно кількості користувачів вказаних послуг, за рахунком відділу бухгалтерського обліку та звітності університету.

Звісно, що вартість житлово-комунальні послуг є змінною величиною, тому порядок формування ціни визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

На вимогу органу місцевого самоврядування надається інформація про кількісні та якісні показники наданих комунальних послуг, їхню вартість, а також галузева звітність.

У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну цін/тарифів на комунальні послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів.

У відповідності до Порядку інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.06.2018 № 130, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 753/32205, інформація про житлово-комунальні послуги доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті виконавця комунальних послуг (за наявності), на інформаційних стендах в абонентських відділах виконавців комунальних послуг та на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування в населених пунктах, де споживачі отримують відповідні послуги.

Виконавець комунальних послуг може обрати один із вищеперелічених способів доведення інформації (крім розміщення на інформаційних стендах в абонентських відділах виконавців комунальних послуг та на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування) як основний для розміщення всього масиву необхідної інформації, визначеної цим Порядком. За допомогою інших способів, передбачених в абзаці першому цього пункту, а також шляхом обов`язкового розміщення інформаційного повідомлення у платіжному документі, що застосовується для оплати спожитих послуг, виконавець комунальних послуг повідомляє споживачів про намір зміни тарифів (або встановлення нових тарифів) на комунальні послуги та обов`язково зазначає джерело розміщення всієї необхідної інформації, з якою без перешкод може ознайомитися споживач.

Отже, у даному випадку, у договорі найму приміщення гуртожитку позивачку проінформовано про те, що ціна на житлово-комунальні послуги електропостачання, водопостачання і водовідведення встановлюється відповідно до діючих тарифів. Про ціни і тарифи позивачка може дізнатися у встановленому вищенаведеному Порядку інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності.

Відтак, договір містить дані про ціну (тариф), умови та правила придбання послуги. Позивачкою не доведено, що у порушення ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач використав підприємницьку практику, яка ввела її в оману, саме, під час укладення договору їй не була надана або надана у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Про це свідчить також й те, що позивачка із листопада 2022 року користувалася приміщенням і сплачувала плату за користування. Лише з липня 2023 року, коли підвищилася плата за проживання внаслідок підвищення плати за електроенергію, позивачка не погодилася із вартістю послуги та стала звертатися у різні інстанції задля з`ясування причини підвищення вартості проживання.

Ані законом ані договором не передбачено обов`язок надавача послуг перед укладенням договору надавати споживачеві свій кошторис на ознайомлення перед укладенням договору. Втім споживач може реалізувати своє право на інформацію про ціни і тарифи у встановлений законом спосіб, зокрема, у порядку Законів України «Про інформацію», Про звернення громадян».

При цьому, предметом позову не є визнання недійсним договору або окремих положень через їх невідповідність вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Варто відзначити, що позивачка не є субспоживачем електроенергії, як вона вказує у позовній заяві, оскільки субспоживачем у розумінні п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, є споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача. Згідно із цими Правилам субспоживач є учасниками роздрібного ринку, діє на підставі договору про спільне використання технологічних електричних мереж. Позивачка не приєднана до технологічних електричних мереж основного споживача на підставі договору про спільне використання технологічних електричних мереж.

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не доведено і судом не встановлено, що договір містить несправедливі умови, зокрема встановлює обов`язкові для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, можливість виконавцю права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі.

Позивачкою не вказано, які саме положення договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, і не заявила про визнання положення договору недійсним.

Щодо вимог позивачки про повернення відповідачем зайво сплачених коштів.

Позивачка власноруч порахувала, як на її думку, зайво сплачені Університету кошти за послуги, які не отримала, позбавлена можливості ними користуватися, прибравши завищені, як на її думку, 301 кіловати, обравши на власний розсуд максимум 50 кіловат за ліжко-місце (зважившись на кількість її електроприладів у кімнати та на власний досвід споживання електроенергії у своєму будинку), прибравши послуги, які як вона вказує не отримувала, і визначила таким чином різницю за період проживання у сумі 19943,45 грн.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частина друга визначає, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч. 3 цієї статті положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи

У статті 1215 ЦК України законодавець закріпив, що не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Тобто, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які склалися між сторонами щодо найму житлового приміщення виникли із положень Глави 59 «Найм (оренда) житла» підрозділу 1 розділу ІІІ ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», спеціальних законів та підзаконних актів, які регулюють особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти (регулюються Положенням про особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти наказом Міністерства освіти і науки України від 21.11.2019 № 1452).

Позивачка просить стягнути із відповідача кошти, які вона визначила, спираючись на власні розсуди і думки щодо правильності розрахунку за отримані послуги.

Однак ці розрахунки не узгоджуються ані із наведеними законами, ані з умовами договору, не ґрунтуються на дійних обставинах справи, і є лише припущеннями позивачки стосовно того, як мають нараховуватися плата за надання житла у найм.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, за встановлених обставин, оцінюючи надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження обставини, які доводять, що позивачка сплатила кошти надміру, аніж визначено договором або законом, а договір найму приміщення гуртожитку не відповідає Законам України «Про захист прав споживачів», «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб`єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії.

Позивачкою не наведено жодних ознак агресивної підприємницької практики та не надано відповідних доказів.

При цьому, суд зауважує, що предметом спору у даній справі не є розірвання договору найму, продовження договору, виселення позивачки тощо, позивачка просить стягнути саме зайво сплачені, як на її думку, кошти за житлово-комунальні послуги, а тому доводи позивачки про те, що на неї чиниться моральний тиск шляхом погроз про виселення, які містяться у листах відповідача, не відноситься до предмету спору. До того ж позивачка не надала належних і допустимих доказів того, що на її адресу висловлені будь які погрози, загрози здійснити незаконні або неправомірні дії. Листи, якими Університетом повідомлено про безпідставність проживання витікають з умов договору та стосуються порядку його укладення, виконання та розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦУК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Вимога позивачки про визнання діяльності посадових осіб відповідача нечесною підприємницькою практикою є неналежним способом захисту права, оскільки не відповідає вимогами ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та умовам договору. Крім того, позов пред`явлений до Університету, а не до конкретних осіб.

Суд вважає помилковими доводи позивачки про те, що Університет повинен сплатити їй пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Законам України «Про захист прав споживачів», оскільки даною нормою відповідальність у вигляді пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) встановлена за невиконання (прострочення виконання) роботи (надання послуги) згідно з договором, чого позивачкою не доведено і судом не встановлено.

Вимога позивачки про стягнення штрафу на користь держави не відноситься до компетенції суду у даній справи, адже за змістом статті 26 Закону України «Про захист прав споживачів» державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Щодо моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Вимоги позивачки про стягнення з відповідача моральної шкоди, є необґрунтованими, документально не підтверджені, доказів вини в діях відповідача не встановлено, а тому ця вимога також не підлягає задоволенню.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» про визнання діяльності посадових осіб у ненаданні житлово-комунальних послуг нечесною підприємницькою практикою, яка є агресивною та такою, що містить загрозливі вислови, є використанням тяжкої обставини, загрозою здійснити незаконні або неправомірні дії, яка порушує права та законні інтереси споживача, стягнення зайво сплачених коштів за ненадані житлово-комунальні послуги, пені за ненадані житлово-комунальні послуги, моральної шкоди, штрафу, який зарахувати до державного бюджету відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 02 квітня 2024 року.

Суддя О.С. Наумова