Справа № 643/5630/23
Провадження № 2/643/208/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до Харківської міської ради

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради (далі - відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Обґрунтовуючи викладені у позовній заяві вимоги позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дідусь ОСОБА_3 . Позивач є спадкоємцем після смерті свого дідуся за заповітом. Однак, у визначений ст. 1270 ЦК України строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин. Позивач вважає, що поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини є те, що строк припав на період загальнонаціонального карантину, запровадженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 у зв`язку з чим, вносились обмеження та корегування у роботу органів нотаріату, що унеможливлювало подати заяву про прийняття спадщини у встановлені законом строки. У зв`язку з необхідністю дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню короновірусної хвороби, позивач був позбавлений можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини після смерті дідуся. В подальшому позивач змінив підстави позову та зазначив, що розпоряджаючись власним майном на випадок смерті, ОСОБА_3 був складений заповіт, який посвідчений 15.07.2019 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Євсєєвою О.І. за № 421, 422. Станом на 29.03.2021 року (дата смерті ОСОБА_3 ) позивач не був обізнаний про існування та дійсність заповіту. При житті ОСОБА_3 не повідомляв позивача про наявність нотаріального розпорядження власним майном на випадок смерті. Позивач звернувся у листопаді 2021 року до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак, постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чижовою Н.А. № 97/02-31 від 19.11.2021 відмовлено позивачу у прийнятті заяви про прийняття спадщини, оскільки приватним нотаріусом було встановлено факт недотримання строку для прийняття спадщини. У червні 2023 року позивачем у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 було випадково знайдено заповіт. У зв`язку з тим, що позивач не знав про те, що він є спадкоємцем дідуся за заповітом та не міг скористатися правом на прийняття спадщини, позивач просить суд задовольнити його позов.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.07.2023 відкрито провадження у справі № 643/5630/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.08.2023 року.

04.08.2023 року представником позивача подано клопотання про витребування додаткових доказів у справі в порядку ст. 84 ЦПК України.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова 07.08.2023 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 643/5630/23 на тридцять днів, оголошено у підготовчому засіданні перерву до 26.09.2023 року, клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково, в порядку ст. 84 ЦПК України витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чижової Наталі Анатоліївни інформацію щодо прийняття спадщини та відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , витяг зі спадкового реєстру та належним чином засвідчену копію спадкової справи у разі її заведення, в іншій частині клопотання залишено без задоволення.

18.08.2023 року від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чижової Н.А. надійшов лист, з якого вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась.

У підготовчому засіданні 26.09.2023 року представником позивача подано клопотання про витребування від Департаменту реєстрації Харківської міської ради довідки про зареєстрованих у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01.03.2021 року по 31.03.2021 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.09.2023 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 25.10.2023 року, в порядку ст. 84 ЦПК України витребувано від Департаменту реєстрації Харківської міської ради довідку про зареєстрованих осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01.03.2021 року по 31.03.2021 року.

17.10.2023 року представником позивача подано заяву про зміну підстав позову.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.11.2023 оголошено у підготовчому засіданні перерву до 04.01.2024 року, заяву ОСОБА_1 про зміну підстав позову прийнято до розгляду, в порядку ст. 84 ЦПК України витребувано у Департаменту реєстрації Харківської міської ради довідку про зареєстрованих у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01.03.2021 р. по 31.03.2021 р.

25.12.2023 року від приватного нотаріуса надійшли витребувані документи.

04.01.2024 року підготовче засідання відкладено на 31.01.2024 року.

08.01.2024 року від Департаменту реєстрації Харківської міської ради надійшли витребувані документи.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу № 643/5630/23 до судового розгляду по суті на 14.03.2024 року.

13.03.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що наведені позивачем обставини не є тими поважними причинами, пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця. Крім того, зазначив, що позивач не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, а тому оголошення загальнонаціонального карантину, наявність якого не вплинула на звичайний режим роботи відділень поштового зв`язку, не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Також відповідач зауважив, що позивач помиляється, вважаючи, що формально пославшись на необізнаність на існування заповіту, може обґрунтувати поважність пропуску строку на звернення до нотаріуса про прийняття спадщини після дідуся в порядку спадкування за законом. Одночасно з відзивом відповідачем подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.03.2024 клопотання Харківської міської ради про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позов залишено без задоволення, відзив на позов залишено без розгляду.

У судовому засіданні 14.03.2024 року позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

У судове засідання 14.03.2024 року представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Підстав для відкладення судового засідання, передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2019 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Євсєєвою О.І.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно 18 листопада 2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади, на момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , один.

За життя ОСОБА_3 всю належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 та речі домашнього вжитку та обігу, що в ній знаходяться заповів своєму внукові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить заповіт серії ННН № 051604 від 15.07.2019 року.

19 листопада 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А. із заявою про прийняття спадщину.

19 листопада 2021 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Н.А. відмовила позивачу у прийнятті заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, вичерпаний.

Будь-який доказів на підтвердження наявності інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК).

Згідно зі ч. 1 ст. 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За правилами ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК).

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 1272 ЦК якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1255 Цивільного кодексу України нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

В даному випадку, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доказів на підтвердження того, що заповіт було оскаржено у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.

Позивач не звернувся своєчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про існування заповіту.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, постанові від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Отже, на переконання суду, наведена позивачем причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважною для надання судом додаткового строку для прийняття спадщини.

Докази на підтвердження того, що позивач знав про наявність заповіту та, при цьому, зволікав із подачею заяви про прийняття спадщини в матеріалах справи відсутні.

При цьому, суд зауважує, що факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати «свободу заповіту» як фундаментальний принцип спадкового права (постанова Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17). Під свободою заповіту слід розуміти, в тому числі, право заповідача на визначення майбутньої юридичної долі свого майна на свій розсуд.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Із вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19).

Отже, у межах шестимісячного строку позивач не вчиняв дій, спрямованих на прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність заповіту. Про існування заповіту позивачу стало відомо лише після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини.

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд також керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Відмова у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини позбавить позивача прав на майно, та призведе до передачі цього майна громаді міста як відумерлої спадщини.

При оцінці встановлених обставин, суд враховує не тільки умови застосування правил частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, але і загальні засади цивільного судочинства та європейські принципи, зокрема, принцип верховенства права з його складовими.

Так, запроваджене статтею 8 Конституції України та статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Умовою реалізації та інструментом принципу верховенства права є принцип «пропорційності».

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 60, та рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).

Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання.

Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги.

Отже, в цій справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове нерухоме майно з передачею відумерлої спадщини у власність територіальної громади.

Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не в повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним. Невиправдана фактична конфіскація майна державою суперечить й ідеології справедливості.

Таким чином, суд вважає, що надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини відповідає загальним положенням спадкового права, конституційному принципу верховенства права та положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявність заповіту на користь позивача як спадкоємця майна ОСОБА_3 , а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд відповідно до положень частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України дійшов висновку, що наявні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За таких обставин, заявлені позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 264, 265 ЦПК Суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в три місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду.

3. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

5. Відповідач: Харківська міська рада (; м. Харків, м-н Конституції, буд. 7).

Повне рішення складено та підписано 29.03.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко