Провадження № 2/752/2010/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.04.2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Солодовник Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, -

в с т а н о в и в:

у жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: стягнути з Держави через Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди - 19069 грн; у рахунок моральної шкоди - 100 000 грн, завданих незаконними рішенням службової особи органу державної влади - Державної служби з безпеки на транспорті.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - тягача, державний номер НОМЕР_1 , і причепу - контейнеровозу, державний номер НОМЕР_2 . 19.11.2023 року приблизно о 10.08 год за адресою М-05 Київ-Одеса вказаний транспортний засіб було автоматично зважено, за результатами зваження виявлено загальну масу транспортного засобу 43097,4 тон.

05.01.2023 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Соколюком Л.М. складено постанову серії АА № 00003548 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн.

Про існування вказаної постанови позивач дізнався у відділі виконавчої служби.

Зазначену постанову позивачем було оскаржено до Київського районного суду м. Одеси, ухвалою Київського районного суджу м. Одеси від 24.04.2023 зупинено стягнення з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з примусового виконання постанови серії АА № 00003548 від 05.01.2023 року.

15.06.2023 належний позивачу транспортний засіб марки «Ауді», державний номер НОМЕР_3 , затримано працівниками патрульної поліції на виконання вимог державного виконавця у виконавчому провадженні з примусового виконання постанови серії АА № 00003548 від 05.01.2023 року.

22.06.2023 у виконавчому провадженні з позивача стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 19 069 грн у зв`язку із примусовим виконанням постанови серії АА № 00003548 від 05.01.2023 року.

Позивач вказує, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2023 року скасовано постанову серії АА № 00003548 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач зазначає, що отримав стрес, коли дізнався про відкриття виконавчого провадження.

Невручення постанови, надсилання її до виконавчої служби, призвело до безперервних хвилювань та безсоння позивача. Позивач стверджує, що вказані обставини змусили позивача витрачати особистий час, змінило уклад життя позивача.

Вказує, що затримання та арешт авто 15.06.2023 року ввело позивача у режим нервозного невіруючого у правосуддя. За вказаних обставин, позивач вважає, що незаконними діями органів державної влади йому завдано моральну шкоду, яку позивач оцінив у 100 000 грн, а також матеріальну шкоду у розмірі 19069 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.10.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 30-31).

08.11.2023 представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся до суду із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 49-51).

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2023 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 58-59).

10.11.2023 до суду від представника третьої особи Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві надійшли письмові заперечення по суті позовних вимог, в яких представник третьої особи вказав про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог; відсутність доказів на підтвердження підстав завдання моральної шкоди, існування взаємозв`язку між погіршенням стану здоров`я позивача та притягнення його до адміністративної відповідальності; наявності винних дій посадової особи відповідача у завданні позивачу матеріальної та моральної шкоди (а.с. 63-68).

08.12.2023 до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне.

05.01.2023 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Соколюком Л.М. складено постанову серії АА № 00003548 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн.

Оспорювану постанову направлено позивачу засобами поштового зв`язку, однак не була ним отримана у зв`язку із закінченням терміну зберігання поштового відправлення на поштовому відділенні.

У зв`язку із несплатою позивачем штрафу, відповідач звернувся до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою примусового стягнення штрафу.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.04.2023, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2023, скасовано постанову від 05.01.2023 серії АА № 00003548 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України.

Представник відповідача зазначає, що відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження до набрання законної сили рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.04.2023, в межах якого здійснено ряд заходів, у тому числі стягнуто з позивача штраф у розмірі 17 000 грн, а також 2069 грн витрат на проведення виконавчих дій.

Зазначено, що звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає про незаконні дії представників одразу трьох органів державної влади - державної виконавчої служи, Національної поліції та Державної служби України з безпеки на транспорті, однак позовні вимоги заявлені тільки до останнього.

Представник відповідача вказує, що для повернення коштів за сплату адміністративного штрафу у розмірі 17 000 грн, позивач має сформувати заяву відповідно до вимог пункту 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, з якою звернутись до відповідача. Подані ж позивачем заяви від 14.08.2023 та від 01.09.2023 не відповідають вимогам п. 5 вказаного вище Порядку. Грошові кошти у розмірі 2069 грн - сума витрат на проведення виконавчих дій - не можуть бути повернуті відповідачем, оскільки ним не отримувались, так як стягнуті з позивача іншим органом у порядку, встановленому спеціальним законом.

Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем не додано жодного доказу, який би засвідчував факт завдання позивачу матеріальної чи моральної шкоди (а.с. 78-84).

Заслухавши пояснення та заперечення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

05.01.2023 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Соколюком Л.М. винесено постанову серії АА № 00003548, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн (а.с. 13).

09.01.2023 вказана постанова від 05.01.2023 серії № 00003548 засобами поштового зв`язку (номер відправлення 640) направлялась ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , однак не була отримана останнім; відповідно до довідки про причини повернення, складеної 13.02.2023, відправлення не отримано адресатом у зв`язку із закінченням встановленого строку для зберігання відправлення на поштовому відділенні (а.с. 89).

Вказане спростовує доводи позивача щодо не вчинення відповідачем дій по направленню позивачу постанови серії АА № 00003548 від 05.01.2023 для відома.

Таким чином, відповідач вчинив всі передбачені законом дії для доведення до відома позивача ОСОБА_1 змісту постанови серії АА № 00003548 від 05.01.2023 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2023 року, постановленим у справі № 947/11220/23, провадження № 2-а/947/84/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті в особі старшого інспектора Соколюка Л.М., третя особа - Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00003548 від 05.01.2023, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення (а.с. 14-17).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2023 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2023 року залишено без змін (а.с. 18-22).

Також, судом встановлено, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_4, в рамках якого стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти, а саме: штраф у розмірі 17 000 грн, який перераховано на рахунок Державної служби України з безпеки на транспорті згідно платіжного доручення від 22.06.2023 року; виконавчий збір у розмірі 1700 грн, який перераховано згідно платіжної інструкції від 22.06.2023; витрати виконавчого провадження у розмірі 300 грн, які перераховано відповідно до платіжної інструкції від 22.06.2023; витрати виконавчого провадження користування АСВП (депозитний) у розмірі 69 грн, які перераховано відповідно до платіжної інструкції від 22.06.2023. Наведені обставини випливають з листа старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміль О.О. від 23.08.2023 № 84821 (а.с. 10).

У межах вказаного виконавчого провадження № НОМЕР_4, 15.06.2023 року поліцейським 1 взводу 1 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції за адресою: м. Хмельницький, вул. Курчатова, 120д, здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу марки «Ауді», державний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_1 , у зв`язку із розшуком транспортного засобу відповідно до постанови державного виконавця, про що складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (а.с. 11-12).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що матеріальна та моральна шкода завдана йому внаслідок здійснення відносно нього адміністративного провадження, відтак до даних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1174 ЦК України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, завдану органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, передбачені нормами статей 1167, 1173, 1174 ЦК України, відповідно до яких:

-моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом;

-шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Отже, підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - шкодою.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У пункті 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс 19), зроблено висновок, що, «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту».

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У частинах першій, третій, четвертій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін,кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Суд зазначає, що скасовуючи постанову серії АА № 00003548 від 05.01.2023 Київський районний суд м. Одеси у рішенні від 24.05.2023 виходив з того, що посадова особа Державної служби України з безпеки на транспорті, при складенні постанови, невірно визначила тип автомобіля при проведенні розрахунку відсоткового перевищення загальної маси транспортного засобу, взявши допустиму габаритно-вагову норму під час руху не контейнеровоза в 44 т, а вантажного тягача в 40 т. Суд визнав висновки відповідача щодо перевищення позивачем маси транспортного засобу на 3,097 кг та відповідно 7,7% необґрунтованими та не доведеними, внаслідок чого вважав недоведеними обставини порушення ОСОБА_1 п. 22.5 ПДР України. Аналогічні обставини встановлені і постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2023 року.

В частині позовних вимог щодо завдання матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Під матеріальною шкоди позивач зазначає штраф у розмірі 17 000 грн, виконавчий збір у розмірі 1700 грн, витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 369 грн.

Суд зазначає, що відповідно до п. 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, (далі - Порядок № 787), платник має право звернутись до органу, що контролює справляння надходжень до бюджету, із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету, із обов`язковим зазначенням у ній інформації у визначеній Порядком послідовності.

У разі скасування у судовому порядку рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про накладання на платника грошового стягнення за адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України (крім порушення податкових та митних правил), яке було перераховано до відповідного бюджету органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем у порядку виконавчого провадження за виконавчим документом, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», такі кошти повертаються платнику за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, на підставі поданої ним заяви.

Платник подає заяву про повернення коштів з бюджету з обов`язковим зазначенням інформації, наведеної в абзаці дев`ятому цього пункту (крім причини повернення коштів з бюджету), та номера відповідного судового рішення, копію відповідного судового рішення, засвідчену належним чином, та копію платіжної інструкції, згідно з якою органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем перераховано грошове стягнення за адміністративні правопорушення до бюджету, або відповідну інформацію, зазначену в такій платіжній інструкції.

Матеріали справи містять копії двох заяв ОСОБА_1 від 14.08.2023 та від 01.09.2023, аналогічних за змістом, в яких останній просив Державну службу України з безпеки на транспорті: «сплатити (повернути) йому стягнуті у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 за скасованим виконавчим документом - постанова серії АА № 00003845 грошові кошти на суму 19069 грн» (а.с. 90,91).

Листами від 25.08.2023 року та від 20.09.2023 року Державна служба України з безпеки на транспорті роз`яснила ОСОБА_1 вимоги Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 щодо заповнення заяв про повернення коштів, та запропонувала звернутись із заявою, заповненою відповідно до вимог Порядку № 787 (а.с.92-93).

З наданих копій заяв ОСОБА_1 від 25.08.2023 року та від 20.09.2023 року вбачається, що складені такі заяви у довільній формі та дійсно не відповідають вимогам п. 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182.

Після вересня 2023 року позивач до відповідача із заявою про повернення коштів не звертався.

В частині позовних вимог щодо завдання моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Частинами першою та другою статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, відповідно до частини другої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У поданому позові, позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій посадової особи відповідача отримав стрес, безсоння, безперервне хвилювання, а затримання належного йому транспортного засобу ввело позивача у режим нервозного невіруючого у правосуддя. За вказаних обставин, позивач вважає, що незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 100 000 грн.

Разом з тим, судом в ході розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів, а позивачем не доведено факту завдання йому відповідачем у справі немайнових втрат у розмірі 100 000 грн, спричинених моральними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті, як і не доведені самі негативні зміни у житті ОСОБА_1 внаслідок здійснення відповідачем адміністративного провадження відносно нього.

При цьому, суд враховує, що питання про огляд та тимчасове затримання належного позивачу транспортного засобу здійснювалося працівником Національної поліції України у зв`язку із виконавчим провадженням № НОМЕР_4 відповідно до постанови державного виконавця про розшук майна боржника.

За встановлених обставин, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 квітня 2024 року.

Суддя