Справа №173/3671/23
Провадження №2/173/291/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого: - судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в м. Верхньодніпровську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», представник позивача, Кожухівський Ярослав Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

08.12.2023 року до суду звернувся позивач, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», представник позивача Кожухівський Я.І., з позовом до відповідача ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором

22.12.2023 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

22.12.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 29.02.2024.

18.01.2024 року відповідачем наданий відзив на позовну заяву.

29.01.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

30.01.2024 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

28.02.2024 року від позивача надійшли додаткові пояснення.

28.02.2024 року від відповідача надійшла заява.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України

Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість : за кредитним договором № 2187147 від 28 липня 2021 року в сумі 49 200.00 грн., яка складається з наступного:

- 15 000.00 грн., сума заборгованості по основному боргу;

- 34 200.00 грн.. сума заборгованості за відсотками;

Та понесені судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 28 липня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА » та відповідачем був укладений кредитний договір № 2187147 .

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході Клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаного при вході та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінету.

Відповідно до п. 9.8 Кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення тексту підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання в Особистий кабінет клієнта, ознайомленні та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання, направляється клієнту на номер телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направлення товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Відповідно до п.п. 2.1 Кредитного договору, кредит надається товариством в безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в особистому кабінеті, і яка зазначена в п.п. Кредитного договору.

Згідно з п.п.2.4 кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» суми кредиту на користь клієнта.

Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови Кредитного договору, відповідач підтверджує, що він особисто розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись цих Правил.

27.06.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ « ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», укладено договір факторингу № 27062022, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ « ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», за плату належні йому права вимоги, а ТОВ « ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 27.06.2022 року до Договору факторингу № 27062022 ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 49 200.00 грн., яка складається з наступного:

- 15 000.00 грн., сума заборгованості по основному боргу;

- 34 200.00 грн.. сума заборгованості за відсотками;

З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій .

Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 2187147. від 28.07.2021 року в сумі 49 200.00 грн., яка складається з наступного:

- 15 000.00 грн., сума заборгованості по основному боргу;

- 34 200.00 грн.. сума заборгованості за відсотками;

Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення наданих йому кредитних коштів за даним кредитним договором, що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву згідно якого, останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з того, що позивачем до позовної заяви не додані докази, які б підтверджували перерахування коштів на його рахунок за вказаним в позовній заяві кредитним договором. Таким чином позивачем не доведений факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами за вказаним договором. Позивачем не наданий розрахунок заборгованості за відсотками з визначенням з якої дати вони почали нараховуватись. Також просить стягнути з позивача на його користь витрати за надання правової допомоги.

У відповіді на відзив позивач посилається що відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що грошові кошти не були зараховані на його банківський картковий рахунок, вказаний в договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти позову відповідач не позбавлений можливості надати відповідну банківську інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний доступ цих даних. Нарахування відсотків здійснювалось первісним кредитором відповідно до умов укладеного між сторонами договору і після переходу до позивача права вимоги жодних нарахувань не здійснювалось. Тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відзив відповідача залишити без розгляду та у задоволенні вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги - відмовити.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, 28 липня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА » та відповідачем був укладений кредитний договір № 2187147, що підтверджується копією договору .

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході Клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаного при вході та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінету.

Відповідно до п. 9.8 Кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення тексту підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання в Особистий кабінет клієнта, ознайомленні та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта. Що в відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання, направляється клієнту на номер телефону повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направлення товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Судом встановлено, що кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового відповідно до п. 11 укладеного Кредитного договору, яким є Т561. Також вказана дата та час підписання договору відповідачем 28.07.2021 року 09:21:58, що підтверджується копією кредитного договору.

Відповідно до пп. 1.2 п. 1 Кредитного договору, Товариство зобов`язується надати Позичальникові кредит на суму 15 000.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до ч.1,3,4,5,6, ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» - Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» - Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.1,2.3 ст. 207 ЦК України - Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Таким одноразовим ідентифікатором є Т561 що зазначене у п. 11 укладеного між сторонами договору. Відповідно судом встановлено, що відповідач прийняв пропозицію укласти кредитний договір, що підтверджується інформацією щодо порядку укладення електронного договору.

Таким чином судом встановлено, що укладений кредитний Договір між позивачем та первісним кредитором відповідає формі, передбаченій ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України.

Оскільки згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19 від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того отримавши позовну заяву відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його не укладення, не подав. Таким чином судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним тому є чинним оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України.

Відповідно до п.1.2 укладеного кредитного договору позичальник отримав кредитні кошти в сумі 15 000.00 грн.

Відповідно до п. 1.3 укладеного кредитного договору кредит надається строком на 30 днів від дня отримання кредиту.

Відповідно до п.1.4 укладеного договору, тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка 1.90%. знижена процентна ставка 0.95 %. Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає: за стандартною ставкою 24 079.41 % річних; за зниженою ставкою 19 275.00 % річних

У визначені статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Судом встановлено, що фінансова установа, первісний кредитор, виконала взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором та перерахувала відповідачеві кредитні кошти в сумі 15 000.00 грн., у відповідності до умов договору. Оскільки відповідно до п. 2.1 укладеного договору кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки « НОМЕР_1 або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту.

Відповідач у відзиві на позовну посилається на те, що позивачем не доведено перерахування йому кредитних коштів за вказаним кредитним договором. Однак дані доводи суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Перш за все відповідач не заперечує сам факт укладення вищевказаного кредитного договору, тобто укладаючи даний договір відповідач мав на меті отримати грошові кошти, вказані в договорі. По друге, якщо первісним кредитором не були перераховані відповідачеві кредитні кошти, відповідач протягом всього часу, починаючи з липня 2021 року. не оспорював договір в зв`язку з невиконанням первісним кредитором взятих на себе зобов`язань щодо перерахування відповідачеві коштів, вказаних в даному кредитному договорі та не ставив вимоги про примусове виконання первісним кредитором взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором. По третє, відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України -Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач у наданому на позовну заяву відзиві лише посилається на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що вказані в договорі кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою в ін. користується, не надходили. Таким чином відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

З чого суд приходить до висновку, що первісним кредитором були виконані обов`язки за укладеним кредитним договором щодо перерахування позивачеві кредитних коштів.

Відповідач в свою чергу не виконував взяті на себе зобов`язання в зв`язку з чим за розрахунками кредитодавця у позивача виникла заборгованість, яка за розрахунками первісного кредитора складає в загальній сумі 49 200.00 грн., яка складається з наступного:

- 15 000.00 грн., сума заборгованості по основному боргу;

- 34 200.00 грн.. сума заборгованості за відсотками;

Також судом встановлено, що 27.06.2022 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ « ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», укладено договір факторингу № 27062022, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ « ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», за плату належні йому права вимоги, а ТОВ « ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, що підтверджується копією договору факторингу.

Відповідно до ст. 214 ЦК України - До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 516 ЦК України - Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином до позивача перейшло право вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором на підставі вищевказаного договору факторингу і позивач є належним позивачем у справі.

Відповідно до реєстру боржників від 27.06.2022 року до Договору факторингу № 27062022 ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 49 200.00 грн., яка складається з наступного:

- 15 000.00 грн., сума заборгованості по основному боргу;

- 34 200.00 грн.. сума заборгованості за відсотками;

Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України - Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідком неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у платі новому кредиторові. А може впливати на визначення боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора.

Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Таким висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18).

Таким чином у позивача виникло право вимоги до відповідача за Кредитним Договором № 2187147 від 28.07.2021 року, як у правонаступника первісного кредитора.

Вирішуючи яка заборгованість підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного .

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) вбачається, що абзац 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно з положенням частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Суд зауважує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору відповідачеві наданий кредит в сумі 15 000.00 грн. із застосуванням стандартної процентної ставки 1.90% в день, що підтверджується п.п. 1-2-1-4 укладеного кредитного договору.

Відповідно до п.п. 1.6, 1.6.1 укладеного договору орієнтована загальна вартість кредиту за стандартною ставкою на день укладення кредиту складає 23 550.00 грн.

Таким чином, за користування кредитними коштами в сумі 15 000.00 грн., позивач повинен був сплатити відсотки за стандартною ставкою в сумі 8 550.00 грн., оскільки підстав для застосування зниженої процентної ставки немає.

Відповідач доказів повернення грошових коштів не надав.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за укладеним кредитним договором в загальній сумі 23 550.00 грн., з яких сума наданого кредиту 15 000.00 грн., та відсотки за користування кредитними коштами в сумі - 8 550.00 грн.

Проценти в розмірі 25 650.00 грн., стягненню з відповідача не підлягають виходячи з вищенаведених обґрунтувань, оскільки нарахування встановлених в договорі відсотків після 27.08.2021 року, тобто строку на який укладався кредитний договір, повинно бути припинене. В свою чергу у первісного кредитора, а в подальшому і у позивача після закінчення строку на який укладався кредитний договір виникло право на отримання від позичальника інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не процентів, передбачених договором, як плату за користування кредитом. Проте позивачем не заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий в сумі 2 684.00 грн., оскільки судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог, а судовий збір сплачений позивачем в мінімальному розмірі.

Вирішуючи вимоги відповідача щодо стягнення з позивача на його користь витрат за надання правової допомоги в сумі 8 000.00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: на професійну правничу допомогу;

Відповідно до ч.1, 2. 3, 4 , 5 ст. 137 ЦПК України - Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником відповідача до відзиву на позовну заяву надані докази понесених судових витрат на надання професійної правничої допомоги, а саме: копія Акту № В/15/01/-24-1 від 15.01.2024 року про приймання виконаних робіт на с уму 8000.00 грн., копія розрахунку-фактури № В/15/01/-24-1 від 15.01.2024 року, копія договору про надання правової допомоги № В/15/01/-24 від 12.01.2024 року, копія квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.01.2024 року №0.0..1 на суму 8 000.00 грн. Тобто представником відповідач надані докази понесених витрат за надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України - Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами розгляду зазначеної цивільної справи судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Виходячи із відзиву на позовну заяву представник відповідача заперечувала проти позовних вимог в цілому.

Судом хоч і ухвалене рішення про часткове задоволення позовних вимог, але не на підставі доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Тобто рішення у справі ухвалене виключно судом без сприяння у вирішенні спору відповідача та його представника.

За даних обставин понесені відповідачем витрати за надання професійної правничої допомоги покладаються на відповідача і не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», представник позивача, ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково .

Стягнути із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», (, юридична адреса: 01032 м. Київ вул. Симона Петлюри, 30), заборгованість за Кредитним Договором № 2187147 від 28 липня 2021 року в загальній сумі 23 550.00 (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн., з яких сума наданого кредиту 15 000.00 грн., та відсотки за користування кредитними коштами в сумі - 8 550.00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», (, юридична адреса: 01032 м. Київ вул. Симона Петлюри, 30) - 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири ) грн.., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні вимог про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», (, юридична адреса: 01032 м. Київ вул. Симона Петлюри, 30) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , понесених витрат за надання правової допомоги в сумі 8 000.00 (вісім тисяч) грн., - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги , відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29.02.2024 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 11.03.2024 року

Дата набрання законної сили: 02.04.2024 року