Справа № 130/2518/23
Провадження № 22-ц/801/336/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Грушковської Л. Ю. в залі суду в м. Жмеринка Вінницької області за правилами спрощеного позовного провадження,

в цивільній справі № 130/2518/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст вимог

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК» «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість на його користь в розмірі 49200 грн., інфляційні втрати в розмірі 13333,20 грн., три відсотки річних - 2389,91 грн., судові витрати в розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 26.09.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 4830305 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір) (додається). Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно з умовами Кредитного договору: Сума кредиту (загальний розмір) складає 15000 грн (п. 1.3. Кредитного договору); Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (26.10.2021) вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п. 1.4. Кредитного договору); ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 15000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 (довідка ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів додається). Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. 26.10.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 17 січня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу № 17.01/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 15000 грн. - тіло кредиту та 34200 грн. - нараховані проценти, всього - 49200 грн. Відповідач зайшов на Веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua, де він мав змогу ознайомитись з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту (додається), інформацією передбаченою частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Надалі відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі - «ІТС»). Потім для безпосереднього оформлення кредиту відповідач в ІТС обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, інформацією зазначеною в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає частині п`ятій статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Після прийняття ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» позитивного рішення щодо надання кредиту відповідачу ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зробив йому пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Після прийняття відповідачем умов Кредитного договору з ним було укладено електронний Кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини шостої та восьмої статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «C558558», після чого відповідач отримав кредит в сумі 15000 грн. на свою платіжну карту № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів. Отже до позивача відповідно до укладеного Договору факторингу № 17.01/23-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 49200 грн. Станом на 08.09.2023 заборгованість відповідача за Кредитним договором склала: сума кредиту 15000 грн, сума процентів за користування кредитом - 34200 грн. всього 49200 грн.

На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі та судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість в розмірі 33476 (тридцять три тисячі чотириста сімдесят шість) грн. 89 коп., а також судовий збір в розмірі 1765 грн. та 8220 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» інфляційних втрат в сумі 13333,20 грн. та 3% річних в сумі 2389,91 грн. - відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідач належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту, укладеним між нею та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», не виконала, відповідно позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, тому місцевий суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 49200,00 гривень.

Разом з тим, оскільки позивачем не враховано положень, визначених пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з лютого 2022 року по червень 2023 року та розрахунок 3% річних за період 25.01.2022 по 08.09.2023, суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити в позові в цій частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 січня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач категорично заперечує укладення договору від 26.09.2021 № 4830305. Вважає, що місцевий суд зробив висновок про укладення вказаного договору спираючись лише не те, що позивач вказав про це у позовній заяві, проте будь-яких доказів, окрім роздруківки договору, яка не містить підпису відповідача, ані одноразовим ідентифікатором, ані власноручним підписом, позивачем до суду не надано.

На думку скаржника, позивачем не доведено, що вона отримувала одноразовий ідентифікатор «С558558», використовувала його для укладення кредитного договору, всі ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, наприклад інформацією від мобільного оператора про належність номера телефону саме відповідачеві, підтвердження направлення смс-повідомлення на цей номер, докази, що саме відповідач реєструвалась в ЕС ТОВ «Авентус Україна». Позивачем також не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації. Звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачу певної суми від ТОВ «Авентус Україна» можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». При цьому вважає, що позивач не був позбавлений можливості надати до суду належні та допустимі докази перерахування коштів відповідачеві, наприклад виписку по рахунку ТОВ «Авентус Україна» з якої було б видно суму перерахованих коштів, підстави перерахування та особу отримувача. В той же час, позивач цього не зробив, клопотань до суду про витребування таких доказів не заявляв.

Звертає увагу, що договір N 087/20-П про надання послуг з переказу платежів від 08.07.2020, яким, як зазначає суд першої інстанції, підтверджено факт зарахування коштів 26.09.2021 на платіжну картку ОСОБА_1 , банком емітентом якої, є АТ КБ «Приват Банк» в сумі 15000 грн. від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», є договором укладеним між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ». У вказаному договорі жодним чином не згадується особа відповідача, не зазначається жодної інформації про перерахування коштів відповідачеві. Тому вважає висновок суду про отримання відповідачем коштів таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо довідки ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 20.01.2023, скаржник зазначає, що така довідка не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», та й взагалі вказаним Законом не передбачено такого первинного облікового бухгалтерського документу як «довідка про перерахування коштів», а отже вона є неналежним та недопустимим доказом, який суд не повинен приймати до уваги.

На думку скаржника, вказане свідчить про той факт, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами отримання відповідачем від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» будь яких коштів, а оскаржуване рішення винесене із неповним дослідженням матеріалів справи та без урахування практики Верховного суду щодо такого роду справах, а отже, підлягає скасуванню.

Також звертає увагу суду, що позивачем, разом із позовною заявою не надано до суду реєстр відступлення права вимоги, а направлено лише витяг, виготовлення якого цілком залежить від волевиявлення позивача. До того ж, з невідомих причин позивачем не надано доказів виконання договору факторингу з боку сторін, що його уклали.

Крім того, зазначає, що у суду інстанції не було підстав для висновку, що заявлені витрати на правову допомогу були понесені позивачем саме під час звернення до суду щодо відповідача. Звертає увагу, що звіт про надання правової допомоги не містить жодної інформації щодо особи відносно якої надавалась правова допомога (ПІБ особи відповідача, номер та дату кредитного договору за, нібито, порушення якого подається позов, або будь яку іншу ідентифікуючу інформацію). При цьому, рахунок-фактура також не містить жодної інформації стосовного кого саме представник позивача його виставив.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Представник позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» Крюкова М. В. через систему «Електронний суд» направила відзив на апеляційну скаргу. Із доводами та вимогами викладеними відповідачем не погоджується в повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм чинного законодавства, з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач ОСОБА_1 направила відповідь на відзив ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» в якому підтримує свою позицію, викладену в апеляційній скарзі, просить її задовольнити в повному обсязі. Зауважує, що позивачем подано відзив на апеляційну скаргу із порушенням вимог ст. 360 ЦПК України, оскільки представником у вказаному відзиві не зазначено відомостей щодо наявності або відсутності електронного кабінету.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 16.12.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 4830305 про надання споживчого кредиту, згідно з яким відповідач отримала кредит в розмірі 15000,00 грн. строком 30 днів та зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сторони погодили, що строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п.1.4. Кредитного договору).

Згідно з умовами кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору (п.1.5.1 кредитного договору).

Відповідно до п.1.5.2 кредитного договору знижена процентна ставка 1,425 % в день застосовується протягом початкового строку кредиту, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації, якщо споживачем виконані умови для отримання знижки на стандарту процентну ставку , зокрема протягом строку кредиту здійснено повне погашення заборгованості або пролонгацію строку договору. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки, користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки.

Згідно з п.10.2 кредитного договору договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, здійснило переказ коштів відповідачу на платіжну картку (рахунок позичальника згідно п.2.1 Кредитного договору).

В подальшому у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2 кредитного договору відбулося продовження строку дії кредитного договору.

26.10.2021 відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала та не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим, у відповідності до п.4.3 кредитного договору, такий було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів.

Отже місцевий суд дійшов висновку, що відповідач не виконала свого зобов`язання за кредитним договором №4830305 від 26.09.2021, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 49200 грн.; інфляційні втрати складають - 13333,2 грн., 3 % річних - 2389,91 грн., що підтверджується карткою обліку Договору (розрахунком заборгованості), наданою позивачем (а.с.50-62).

При цьому, 17.01.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №17.01/23-Ф, відповідно до умов якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4830305 від 26.09.2021 року (а.с.22-26).

23.12.2022 року ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором електронним листом на електронну пошту відповідача, яка зазначена ним у договорі про надання споживчого кредиту (а.с.27).

Згідно з п.1.2 Договору Факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу №17.01/23 від 17.01.2023 та витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №4830305 від 26.09.2021 в сумі 49200 грн., з яких: 15000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 34200,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.27, 69).

Згідно з копією договору №087/20-П про надання послуг з переказу платежів від 08.07.2020 підтверджено факт зарахування коштів 26.09.2021 на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , банком емітентом якої є АТ КБ «Приват Банк» в сумі 15000 грн. від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (а.с. 98-102).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважав ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми. При цьому твердження відповідача про те, що вона не підписувала вказаний договір, суд не взяв до уваги, оскільки відповідно до пункту 11 договору, остання погодилась із його умовами, що підтверджено та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С558558, 26.09.2021 о 14:16:06 / ОСОБА_1 / (а.с.63-67).

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з положеннями частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним критеріям судове рішення в повній мірі не відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами статті 639 ЦК України передбачено, що Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

У цій справі судом встановлено, що відповідно до розділу 4 «Вимоги до клієнта» п.п. 4.1.7. Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - Правил) зазначено, що Споживач під час кожного звернення до Товариства з метою одержання Кредиту має володіти випущеною на власне платіжною карткою в банку, що здійснює свою діяльність на території України відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 5.11. Правил визначено порядок укладення кредитного договору з позивачами в електронній формі через ІТС товариства (алгоритм). Згідно п.п. 5.11.1.1. кредитний договір з Споживачем укладається в електронній формі за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується через Веб-сайт або Мобільний додаток. Зазначене відповідає п. 1.1. Договору № 4830305.

Так, Порядком передбачено, що споживач здійснює Реєстрацію в ІТС Товариства через Веб-сайт або Мобільний додаток. При цьому обмін інформацією на першому етапі здійснюється з використанням зі сторони Споживача електронного підпису одноразовим ідентифікатором як аналога власноручного підпису споживача.

Згідно п.п. 5.11.1.4. після проходження першого етапу реєстрації, Товариство направляє споживачу вказаними засобами зв`язку (на номер мобільного телефону) код, який Споживач вводить в спеціальну форму. За результатами такого вводу формується електронне повідомлення Товариству. Уразі правильно вказаного коду, Товариство створює обліковий запис Споживача в ІТС Товариства та Споживач здійснює перший ідентифікований вхід до особового кабінету. Подальша ідентифікація Споживача в ІТС Товариства може здійснюватися в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі за Одноразовим ідентифікатором та/або Паролем доступу до Особистого кабінету.

Споживач продовжує Реєстрацію в ІТС, заповнюючи необхідні поля. Після завершення реєстрації, Споживач ще раз підтверджує бажані умови отримання кредиту (у тому числі суму та строк) та надсилає Заявку на розгляд Товариству.

В момент укладання Кредитного договору, Товариство направляє Споживачу в особистий кабінет та/або на електронну пошту, вказану Споживачем інформаційне повідомлення про підтвердження укладення Кредитного договору, в якому відображає, що вимагається відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» (п.п. 5.11.1.24 Правил).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (частина 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що без відповідної реєстрації за допомогою ІТС Товариства, входу ОСОБА_1 на вебсайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», створення особистого кабінету та здійснення нею всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між нею та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не був би укладений.

Проте будь-які докази з цього приводу позивачем суду не надані.

Крім того, в суді першої інстанції ОСОБА_1 заперечувала отримання коштів на належній їй банківський рахунок, вказувала на невідповідність довідки про перерахування коштів, наданої ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 20.01.2023 вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Проте позивач не надав належні та допустимі докази на виконання в ці частині умов договору, клопотань до суду про витребування таких доказів не заявляв, а обмежився наданням копії адвокатського запиту до АТ КБ «ПриватБанк» щодо надання інформації на підтвердження факту зарахування коштів на платіжну картку ОСОБА_1 (а. с. 98).

Твердження представника позивача про те, що переказ коштів на банківську картку № НОМЕР_1 , виданих в рамках кредитного договору, підтверджується довідкою платіжного провайдера не доводить належність банківської картки ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Проте позивачем не надано суду доказу, який би підтверджував направлення примірнику Договору № 4830305 про надання споживчого кредиту відповідачу, або взагалі доказу його направлення.

Відповідно до статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд враховує, що він є професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою фінансовою установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження згоди ОСОБА_1 на укладення договору про надання споживчого кредиту, здійснення нею необхідних для цього дій, передбачених Правилами та умовами Договору, отриманням суми кредиту вважає, що позов не підлягають задоволенню за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи і як наслідок неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, в силу вимог статті 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Отже з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 4 026 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник