Справа № 201/9119/23
Провадження № 2/201/424/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

07 березня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Добриня Я.О.,

відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Мовмиги О.В.,

представника третьої особи - Красовського А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Енерготехмаш») про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2023 ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Добриня Я.О. (діє на підставі ордеру від 01.08.2023 а.с. 7) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 (третя особа ТОВ «Завод Енерготехмаш») про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП (а.с. 1-5).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 11.08.2023 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 33).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28.04.2023 сталася ДТП за участю автомобіля «Toyota» RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Завод Енерготехмаш» під керуванням водія ОСОБА_1 і автомобіля «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2023 по справі № 201/5611/23 винуватцем ДТП визнаний ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля «Toyota» RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 , є AT КБ «Приват Банк», оскільки автомобіль перебував у фінансовому лізингу відповідно до договору № DNGOFLOWW3CE8-1 від 10.10.2019. У зв`язку з повним виконанням договору фінансового лізингу 01.07.2022 ATКБ «Приватбанк» видало наказ № DNGOFLOWW3CE8-1, відповідно до якого автомобіль підляв зняттю з балансу ATКБ «Приватбанк» для подальшої перереєстрації на ТОВ «Завод Енерготехмаш».

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_3 № 9568/1 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ (підготовленого для суду), вартість матеріального збитку, завдана власникові автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 244235,67 грн. з урахуванням втрати товарної вартості.

Цивільно правова відповідальність власника автомобіля «Lexus» д.н.з. НОМЕР_2 застрахована не була. 12.07.2023 МТСБУ здійснила регламентну виплату власнику автомобіля «Toyota» RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 , ТОВ «Завод Енерготехмаш» у розмірі 160000,00 грн.

Таким чином ОСОБА_2 повинен відшкодувати ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 84235,67 грн. (244235,67 - 160000,00).

На обґрунтування права позивача на отримання вартості матеріального збитку, позивач вказав, що факт правомірності володіння ОСОБА_1 автомобілем є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права, що узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 у справі № 200/21325/15-ц.

Також, через пошкодження автомобіля позивач зазнав моральної шкоди, втратив можливість користуватися автомобілем, змушений користуватися громадським транспортом. Автомобіль використовувався позивачем при виконанні трудових обов`язків на товаристві. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 15000,00 грн.

На підставі викладеного, просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 84235,67 грн., моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн., компенсувати судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 і його представник адвокат Добринь Я.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали просили задовольнити, додатково пояснивши, що автомобіль «Toyota» RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП належав ТОВ «Завод Енерготехмаш» на підставі договору лізину, за яким лізингові платежі були повністю сплачені, був під керуванням ОСОБА_1 , тому він має право на відшкодування матеріальної шкоди, як особа, яка правомірно ним володіла.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник адвокат Мовмига О.В. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, хоча правом на подання відзиву відповідач не скористався. Зазначили, що ОСОБА_1 є лише користувачем транспортного засобу, а його власником є АТ КБ «ПриватБанк» або ж ТОВ «Завод Енерготехмаш», тому ОСОБА_1 не має права позиватися до суду із цим позовом. Сам факт ДТП дійсно мав місце, автомобіль отримав механічні пошкодження, однак розмір шкоди відповідач не визнає, оскільки позивач не дотримався процедури відшкодування шкоди. Заперечували також наявність заподіяння моральної шкоди, оскільки вона не може бути заподіяна юридичній особі, яка є власником автомобіля.

Представника третьої особи ТОВ «Завод Енерготехмаш» Красовський А.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначивши, що дійсно на момент ДТП належав ТОВ «Завод Енерготехмаш» на підставі договору лізину, за яким лізингові платежі були повністю сплачені, АТ КБ «ПриватБанк» видав наказ про перереєстрацію автомобіля «Toyota» RAV 4 на ТОВ «Завод Енерготехмаш», а позивач ОСОБА_1 є працівником ТОВ «Завод Енерготехмаш», водієм директора, перебуває в оформлених трудових відносинах на підставі наказу.

За заявами учасників, розгляд справи продовжений без їх участі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 28.04.2023 сталася ДТП, за обставинами якої ОСОБА_2 28.04.2023 о 18 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «Лексус», д/н НОМЕР_2 , під час виїзду з другорядної дороги на нерегульоване перехрестя з круговим рухом в районі буд. № 106-а по вул. Набережна Перемоги, в м. Дніпрі, не надав переваги в русі, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який вже рухався по колу. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2023 по справі № 201/5611/23 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 28).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля «Toyota» RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП було ATКБ «ПриватБанк».

Встановлено також, що між ТОВ «Завод Енерготехмаш» і ATКБ «ПриватБанк» 10.10.2019 був укладений договір фінансовому лізингу № DNGOFLOWW3CE8-1 (а.с. 81 - 94).

У подальшому між ТОВ «Завод Енерготехмаш» і ATКБ «ПриватБанк» укладено договір купівлі-продажу предмета лізингу вказаного автомобіля «Toyota» RAV 4 (а.с. 102 103).

01.07.2022 між ТОВ «Завод Енерготехмаш» і ATКБ «ПриватБанк» підписаний акт взаєморозрахунків та перехід права власності на автомобіль «Toyota» RAV 4 до ТОВ «Завод Енерготехмаш» та акт приймання-передачі транспортного засобу (а.с. 110, 111).

01.07.2022 ATКБ «Приватбанк» виданий наказ № DNGOFLOWW3CE8-1 «Про перереєстрацію транспортного засобу Toyota RAV4 VIN НОМЕР_4 », згідно із яким з метою виконання проекту «Фінансовий лізинг», наказано провести перереєстрацію AT КБ «Приватбанк» вказаного транспортного засобу, головному бухгалтеру банку зняти зазначений автомобіль з балансу AT КБ «Приватбанк» для подальшої перереєстрації на ТОВ «Завод Енерготехмаш», код в . Доручено перереєстрацію транспортного засобу в сервісному центрі МВС - директору ТОВ «Завод Енерготехмаш» Курачевській І.М. Підстава: договір фінансового лізингу № DNG0FLOWW3CE8-1 від 10.10.2019 (а.с. 10).

05.07.2022 ATКБ «ПриватБанк» передало ТОВ «Завод Енерготехмаш» документи для переоформлення автомобіля у ГСЦ МВС України за ТОВ «Завод Енерготехмаш», у т.ч. видало довіреність на директора ТОВ «Завод Енерготехмаш» на перереєстрацію автомобіля (а.с. 104 - 108).

Представник ТОВ «Завод Енерготехмаш» у судовому засіданні пояснив, що цей договір не визнавався недійсним, дійсно укладався із ATКБ «Приват Банк» і повністю виконаний.

Як встановлено із матеріалів справи і не заперечується учасниками справи, на час настання ДТП 28.04.2023, власником транспортного засобу фактично було ТОВ «Завод Енерготехмаш», адже у липні 2022 року лізингові платежі були повністю сплачені і АТ КБ «ПриватБанк» передало автомобіль ТОВ «Завод Енерготехмаш».

Стосовно доводів відповідача про відсутність у ОСОБА_1 права на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, оскільки позивач не є його власником, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до переліку яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Таким чином, завдання шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 03.12.2014 у справі № 6-183цс14, з висновком якої погодився Верховний Суд у постанові від 07.11.2018 у справі № 200/21325/15-ц.

Аналіз змісту пункту 2.2 Правил дорожнього руху і ч. 2 ст. 1187 ЦК України у їх взаємозв`язку приводить суд до переконання, що коли особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, саме ця особа є володільцем транспортного засобу і буде мати право на відшкодування завданої шкоди.

Із постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2023 по справі № 201/5611/23 видно, що на момент ДТП, автомобілем «Тойота», д/н НОМЕР_1 , керував водій ОСОБА_1 .

Представник третьої особи - ТОВ «Завод Енерготехмаш» у судовому засіданні підтвердив, що позивач ОСОБА_1 є працівником товариства, правомірно керував транспортним засобом, який належить товариству.

При цьому, згідно із діючими Правилами дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Отже, для керування автомобілем, зареєстрованим на іншу особу, водію потрібно мати при собі лише посвідчення водія. Довіреність до переліку обов`язкових документів не входить.

Отже, ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом на законних підставах, правомірно володів цим майном, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Згідно висновку судового експерта Крутіня В.І. № 9568/1 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, вартість матеріального збитку, завдана власникові автомобіля Toyota RAV 4, д.н.з НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 244235,67 грн. з урахуванням втрати товарної вартості (а.с. 11 - 26).

При цьому, системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст. 988, ст.ст.1166, 1187, 1194 ЦК України, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

12.07.2023 МТСБУ виплатило регламентну виплату за автомобіль Toyota RAV 4, д.н.з. НОМЕР_1 , на користь власника - ТОВ «Завод Енерготехмаш» у розмірі 160000,00 грн. (а.с. 29).

Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Згідно з частиною 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

У висновку експертного дослідження зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

З огляду на те, що висновок експерта одержаний у порядку, встановленого законом, суд вважає наданий позивачем висновок експерта належним і допустимим доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди його майну.

Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, має власник (ч. 3 ст. 386 ЦК України) та/або особа, яка має речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК України).

Вирішуючи питання про компенсацію шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, суд враховує, що згідно із положеннями ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 cт. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом норм ст. 1166 ЦК України юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

У судовому засіданні відповідач і його представник не заперечували сам факт ДТП, наявність механічних пошкоджень у автомобіля і не спростували належними і допустимими доказами вартість матеріальної шкоди, клопотання про проведення експертизи не заявили.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2023 по справі № 201/5611/23 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 підлягає відшкодуванню на користь позивача ОСОБА_1 різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 84235,67 грн. (244235,67 - 160000,00).

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На обґрунтування заподіяння моральної шкоди, позивач вказав, що зазнав душевних хвилювань через пошкодження майна, розмір моральної шкоди оцінює у 15000 грн.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимі докази). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачеві були спричинені моральні страждання, які полягали у стражданням з приводу пошкодження належного йому майна, втрати на деякий час необхідного засобу для пересування, а також душевні страждання, перенесені під час самої події ДТП. Однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити їх на суму 500,00 грн., виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено частково, то їх слід розподілити наступним чином.

При подачі позову позивачем сплачений судовий збір відповідно до ставки, встановленої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 1073,60 грн. за позовні вимоги майнового характеру (а.с. 6), що є мінімальною ставкою судового збору, а тому підлягає відшкодування із відповідача у повному обсязі.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 139, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, наявність в матеріалах справи висновку експерта Крутіня В.І., який кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу (висновок виготовлений на вимогу позивача), наявність квитанції про оплату проведення експертизи в розмірі 7000,00 грн. (а.с. 27), а також приймаючи до уваги повне задоволення позову у частині відшкодування матеріальної шкоди, вважаю за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмір 7000,00 грн.

Загальний розмір судових витрат, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача становить 8073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Енерготехмаш») про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди 84235,67 грн., на відшкодування моральної шкоди 500,00 грн., а всього 84735,67 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 11 березня 2024 року.

Суддя О.С. Наумова