Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7648/23
Провадження № 2/552/931/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

05.03.2024 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Лебедєва Х.В.,

учасники справи та їхні представники:

позивач - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго",

представник позивача Сакун Анна Сергіївна,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг теплопостачання за період з 01 листопада 2016 року по 01 вересня 2023 року в сумі 38373 грн. 47 коп., які отримані за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з відповідача нарахований індекс інфляції в розмірі 4952 грн. 70 коп. та 3 % річних в сумі 2085 грн. 13 коп. Всього просив стягнути 45411 грн. 30 коп.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Відповідач ОСОБА_1 надала відзив на позов, у якому поти позову заперечила (а.с. 28-30).

У відзиві визнала, що дійсно мала борг за опалення належної їй квартир АДРЕСА_2 . Розмір заборгованості за опалення позивачем регулярно повідомлявся в квитанціях на оплату. Але до початку розгляду справи заборгованість за опалення нею була сплачена в повному обсязі.

Відповідач не погоджується з нарахуванням 3% річних та інфляційних втрат, оскільки під час дії воєнного стану заборонено нарахування пені та штрафів за несвоєчасну сплату комунальних послуг.

За гарячу воду заборгованість також відсутня, оскільки в її квартирі встановлено лічильник гарячої води. Послуга оплачена по показниках лічильника. Гарячою водою відповідач майже не користується, оскільки в квартирі встановлено водонагрівач.

Тому в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі (а.с. 28-30).

Позивач надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що оплата теплопостачання відповідачем здійснена після відкриття провадження у справі, тому підтримує вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Нарахування 3% річних та інфляційних втрат не є неустойкою. Крім того, їх нарахування здійснено за період до введення воєнного стану.

Термін періодичної повірки вузла розподільного обліку у квартирі відповідача закінчився 26 червня 2021 року.

Оскільки відповідачем не була надана підприємству інформація про проведення періодичної повірки вузла розподільного обліку гарячої води, починаючи з 26 червня 2021 року нарахування за послугу з постачання гарячої води здійснювалося за встановленими нормами споживання.

З 21 квітня 2023 року підприємством прийнято на облік вузол розподільного обліку гарячої води з показником 169,1 м. куб.

Тому позовні вимоги підприємство вважає правомірними та такими, що підлягають до задоволення (а.с. 41-43).

Відповідач надала заперечення, у яких не погодилась з доводами позивача, наведеними у відповіді на відзив. Заборгованості за послуги теплопостачання вона не має. Тому в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі (а.с. 50-53).

До початку розгляду справи по суті позивачем надано заяву про зменшення позовних вимог, у якій позивач, посилаючись на часткову оплату заборгованості відповідачем просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 16179,52 грн., інфляційні втрати підприємства у розмірі 4952,70 грн., 3% річних у розмірі 2085,13 грн. та 2684 грн. на відшкодування судових витрат.

Інших заяв або клопотань сторони суду не подавали.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. В задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. При цьому посилалась на обставини, викладені у відзиві на позов та запереченнях.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Заслухавши відповідача ОСОБА_3 , дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Правовідносини з теплопостачання між позивачем та відповідачем врегульовано договором про надання послуг, що є публічним договором про приєднання та набув чинності 01 грудня 2021 року (надалі в тексті рішення Договір про надання послуг), а також нормами чинного законодавства.

Згідно вказаного договору виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договором.

Крім того, як встановлено судом, одна сторона - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надавала другій стороні ОСОБА_3 як споживачу послуг за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з теплопостачання, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялась та частково оплатила.

Таким чином судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим кодексом України та іншими нормативними актами.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За нормами ст. 68 ЖК України споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як передбачено п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 та 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до ч. 1 та 5 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом.

Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність.

Діючи в правовідносинах належним чином, відповідач мала оплачувати одержані нею послуги згідно затверджених тарифів.

Як встановлено судом, відповідач у період з 01 листопада 2016 року по 01 вересня 2023 року вчасно отримані послуги в повному обсязі не оплатила. У зв`язку з цим за період з 01 листопада 2016 року по 01 вересня 2023 року виникла заборгованість в сумі 38373 грн. 47 коп. за одержані нею послуги теплопостачання.

Дана сума заборгованості складалася з заборгованості за послугу опалення та послугу з постачання гарячої води.

Після звернення з позовом до суду відповідач ОСОБА_1 заборгованість за послугу опалення оплатила в повному обсязі.

Вказана обставина не заперечувалась позивачам та підтверджується квитанцією на оплату послуги опаленні від 23 січня 2024 року на суму 21748,15 грн. (а.с. 36).

Вирішуючи питання щодо наявності або відсутності заборгованості за постачання гарячої води, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, відповідачу позивачем надавалися послуги, централізованого постачання гарячої води. Відповідач від послуг централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася), тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини.

Позивачем надано розрахунок заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 листопада 2016 року по 01 вересня 2023 року, яка станом на день розгляду справи складає 16179,52 грн. Доказів сплати за надані послуги постачання гарячої води в період із листопада 2016 року по вересень 2023 року відповідачем не надано.

Із матеріалів справи вбачається, що за період з 26 червня 2021 року по 20 квітня 2023 року такий розрахунок зроблено позивачем з урахуванням відсутності відомостей про встановлений відповідачем засіб обліку води та без показань лічильника.

Так, відповідно до п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (що регулювали спірні правовідносини на час виникнення заборгованості, та діяли до 01 травня 2022 року) плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Тобто, нарахування за гаряче водопостачання абонентам, в яких немає приладів обліку, здійснюється за нормою на 1 людину, що множиться на тариф за 1 м куб. гарячої води. При наявності приладів обліку гарячої води, нарахування проводиться за фактично спожитий об`єм води по лічильнику помножений на вартість 1 м куб. гарячої води.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за гаряче водопостачання за період з 26 червня 2021 року по 20 квітня 2023 року за нормами споживання та без показань лічильника.

Посилання відповідача на встановлення в квартирі водонагрівача з 2016 року та фактичне користування ним, суд розцінює критично і до уваги не бере, оскільки вказане не є беззаперечним доказом того, що відповідач не споживала послугу гарячого водопостачання.

Так, згідно наведених вище норм закону якщо у помешканні є квартирні лічильники, то нарахування відбуваються на підставі переданих споживачем даних. Тобто, різниця між поточними та попередніми показаннями множиться на тариф, що вказаний у рахунку-повідомленні. Для можливості сплати лише за спожите - лічильники обов`язково мають бути справними, повіреними та опломбованими виконавцями послуг. У разі відсутності у споживачів квартирних лічильників нарахування проводяться за нормами споживання.

Судом встановлено, що відповідач користується послугами з постачання гарячої води у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , від таких послуг у встановленому законом порядку не відмовлялась, у період з 26 червня 2021 року по 20 квітня 2023 року нарахування оплати послуг з централізованого постачання гарячої води здійснювалося за нормами споживання, оскільки відповідачем не було здійснено повірку лічильника, а отже на неї покладено обов`язок оплачувати надані послуги у вказаний період у визначеному позивачем розмірі, який не спростовано відповідачем, за нормами споживання.

Належним чином свої зобов`язання щодо своєчасної оплати послуг з постачання гарячої води відповідач не здійснила.

Відповідач не надала у розпорядження суду докази на підтвердження встановлення та ведення в експлуатацію засобу обліку гарячої води у квартирі у період з 26 червня 2021 року по 20 квітня 2023 року.

Доказів того, що квартиру відповідача у встановленому законом порядку у вказаний період було відключено від постачання гарячої води відповідачем також не надано.

Доказів про те, що у період з 26 червня 2021 року по 20 квітня 2023 року у вищезазначену квартиру не надавалися послуги централізованого постачання гарячої води чи такі послуги повинні були обліковуватися за встановленим у квартирі лічильником відповідач не надала.

У зв`язку з тим, що у вказаний період відповідачем не було проведено повірки індивідуального приладу розподільчого обліку води, такий прилад позивачем на абонентський облік не було поставлено, й відповідно показники такого приладу обліку не могли враховуватися. Відповідно, розрахунки здійснювалися як із споживачем, приміщення якого не оснащене лічильником, а саме з 26 червня 2021 року по 20 квітня 2023 року нарахування за послугу централізованого постачання гарячої води у квартирі відповідача проводилося відповідно до п. 21 Правил № 630.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Таким чином, ураховуючи надані позивачем докази, зважаючи на те, що у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг, проте неналежним чином не виконувала обов`язок по оплаті наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, позовна вимога про стягнення заборгованості за послугу з постачання гарячої води підлягає до задоволення.

З відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 16179,52 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

За період з 01 листопада 2016 року по 01 вересня 2023 року борг відповідача за послуги теплопостачання становив 38373 грн. 47 коп.

Інфляційні втрати підприємства у зв`язку з порушенням строків оплати послуг за період з січня 2017 року по січень 2022 року включно становлять 4952 грн. 70 коп.

3% річних за період з 21 грудня 2016 року по 20 лютого 2022 року становлять 2085 грн. 13 коп. (а.с. 10-13).

Суд відхиляє доводи відповідача на заборону нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат з наступних підстав.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 « Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).

Вказана постанова застосовується з 24 лютого 2022 року.

Позивачем же нараховано 3% річних та інфляційні втрати за період до 20 лютого 2022 року включно, тобто до введення в Україні воєнного стану.

Тому суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат позивача.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов судом задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 684 грн. 00 коп. на відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 263 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Зменшені позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 16179,52 грн., інфляційні втрати підприємства у розмірі 4952,70 грн., 3% річних у розмірі 2085,13 грн. та 2684 грн. на відшкодування удових витрат, а всього стягнути 25901,35 грн.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго", адреса: м.Полтава, вул. Комарова, 2-а, ,

відповідач ОСОБА_1 , проживаюча: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне судове рішення виготовлено 08 березня 2024 року.

Головуючий О.А.Самсонова