Справа № 444/429/23
Провадження № 2/444/68/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

27 лютого 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

з участю: представника позивача - адвоката Цап О.Р.,

представника відповідача - адвоката Яцишин О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з відомостями з Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 06 квітня 2022 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - позивач) - одружились, про що у Книзі реєстрації шлюбів 06 квітня 2021 року зроблено відповідний запис за № 564 (оригінал Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_4 .

Жовківський районний суд Львівської області прийняв рішення у справі № 444/2146/22 від 17 жовтня 2022 року, яким шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, дана рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 17.11.2022 року.

У період перебування у шлюбі позивач та відповідач за спільні кошти придбали транспортний засіб марки Nissan, модель NV 400, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 (далі - ТЗ), який перебував у користуванні та володінні відповідача, та був зареєстрований за ним 03.08.2021 року підрозділом МВС ТСЦ № 4649, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 .

Відповідач, зайняв у відношенні спільного майна подружжя деструктивну позицію, а саме, чинив перешкоди у доступі та користуванні спільним майном. Таким чином, подружжю не вдалась досягти взаємної згоди в питанні мирного позасудового поділу спільного майна, що істотно порушує права та законні інтереси позивача, зокрема володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

У зв`язку із тим, що позивач не користувалась та не мала доступу до ТЗ, вважає за доцільне відмовитися від її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, а саме 1/2, визнати повне право власності на автомобіль за відповідачем, а за відмовну частину отримати від відповідача грошову компенсацію.

19.12.2022 року та 10.01.2023 року представником позивача було направлено адвокатські запити в ТСЦ МВС 4641 та ТСЦ МВС 4650 з метою отримання відомостей про транспортний засіб.

Із відповіді про надання інформації ТСЦ МВС № 4650 від 20.01.2023 № 31/13- 4650-1/3п стало відомо, що відповідач відчужив транспортний засіб на підставі договору купівлі- продажу № 4650/2022/3344851 в ТСЦ МВС № 4650 від 19 серпня 2022 року. Вартість продажу даного транспортного засобу становила 556 000.00 (п`ятсот п`ятдесят шість тисяч) гривень 00 коп.

Вказаний транспортний засіб позивач та відповідач придбали в період шлюбу за спільні кошти. Транспортний засіб належав їм як подружжю, на праві спільної сумісної власності, а тому позивач має право просити суд стягнути з відповідача грошову компенсацію за належну їй частку (в розмірі половини вартості автомобіля), який вважається неподільним майном, та який як вище зазначено, відповідач відчужив за 556 000,00 грн.

Згоди на відчуження транспортного засобу позивач не надавала та дізналась про даний факт, лише після отримання відповіді на адвокатський запит її представником.

Відчуження автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, відбулося без згоди позивача як іншого подружжя (співвласника), а тому право позивача порушене та вона має право на частину вартості спільного майна, відчуженого проти її волі, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.

Таким чином, грошова компенсація вартості 1/2 частки спірного автомобіля визначається в сумі 556 000,00 грн. : 2 = 278 000 грн. 00 коп., саме така сума грошової компенсації має бути стягнута з відповідача на користь позивача за її частку в автомобілі.

Позивач погоджується із вартістю, за якою транспортний засіб був відчужений відповідачем, а саме 556 000,00 грн.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

У зв`язку з наведеним, позивач просить у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Nissan, модель NV 400, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 в розмірі 278 000 грн. 00 коп. (двісті сімдесят вісім тисяч гривень 00 копійок), а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 27.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання (арк. спр. 30-31).

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 12.06.2023 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (арк. спр. 67-68).

Представник позивача - адвокат Цап О.Р. в судовому засіданні 25.10.2023 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

В судовому засіданні 25.10.2023 року було допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні 25.10.2023 року як свідок ОСОБА_5 зазначив, що позивачка ОСОБА_1 є його похресницею, а відповідач ОСОБА_2 був її чоловіком. Свідок пояснив, що з 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були заручені, почали проживати разом та вели спільну касу. В лютому 2020 року вони приїхали проживати до нього в АДРЕСА_1 . Весілля було в м. Жовква, на весіллі їм подарували кошти на загальну суму 30 000 тис. грн. Ще до весілля позивачка мала свій власний автомобіль, яким вони з відповідачем постійно їздили на різні ярмарки та фестивалі. Після весілля, ОСОБА_2 запропонував купити бус. Свідок зазначив, що він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 поїхав до м. Львова, до власника буса ОСОБА_9 . Власник буса назвав ціну 14 тис. дол. США. Вони повезли бус на технічний огляд, там працювали брати ОСОБА_2 , а також був його батько. Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 бракувало грошей для купівлі буса, то він разом позичив їм 70 тис. грн., які ОСОБА_10 та ОСОБА_11 їм повернули. В лютому 2022 року ОСОБА_1 поїхала в Німеччину на заробітки, а ОСОБА_11 залишився проживати в них з дружиною в с. Мислині Волинської області. Після того, як ОСОБА_1 повернулася з Німеччини, ОСОБА_11 її зустрів, порвав закордонний паспорт, взяв бус і поїхав до м. Львова. Після цього, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розлучилися. Потім, як йому стало відомо, ОСОБА_2 продав буса своєму дядькові.

Допитана в судовому засіданні 25.10.2023 року як свідок ОСОБА_6 зазначила, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою її рідного брата, а відповідач ОСОБА_2 був її чоловіком. Свідок пояснила, що ОСОБА_1 до одруження з ОСОБА_8 мала свій автомобіль, марки Ауді, а після того, як ОСОБА_10 познайомилася з ОСОБА_11 , вони на цьому автомобілі почали їздити на різні ярмарки та фестивалі. В липні 2019 року ОСОБА_2 зробив пропозицію одруження ОСОБА_1 , вони вели спільну касу, їздили разом на її автомобілі. В лютому 2020 року ОСОБА_1 приїхала до них і сказала, що її мама не прийняла їх разом з ОСОБА_11 , щоб вони в неї проживали та запитала, чи вона з своїм чоловіком їх приймуть разом з ОСОБА_11 проживати у них. Свідок зазначила, що і вона і її чоловік прийняли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проживати у них разом. 06.04.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Свідок також пояснила. Що вона з чоловіком допомагала фінансово ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно було придбати кращий транспортний засіб, то вони з чоловіком позичили їм 70 тис. грн. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили бус, почали їздити бусом та повернули їм позичені кошти. Коли почалася війна, то ОСОБА_10 поїхала в Німеччину, в них з ОСОБА_11 все розладналося, ОСОБА_11 порвав ОСОБА_10 закордонний паспорт. До розлучення із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 оформив буса на свого дядька.

Допитаний в судовому засіданні 27.02.2024 року як свідок ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_2 є його рідним братом, а позивачка ОСОБА_1 була дружиною його рідного брата. Свідок зазначив, що ОСОБА_1 поїхала в Німеччину, а коли повернулася, то між нею та ОСОБА_11 виникли непорозуміння, зокрема, що стосуються продажу автомобіля. Автомобіль ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продали ОСОБА_13 за ціною 14 500 доларів. Свідок зазначив, що він був присутній при продажі автомобіля, а також були присутні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За автомобіль ОСОБА_13 дав кошти ОСОБА_2 , який відрахував кошти і дав їх ОСОБА_10 . Продаж автомобіля відбувався в АДРЕСА_2 , за цією ж адресою проживала ОСОБА_1 . Яку суму коштів ОСОБА_2 давав ОСОБА_1 він не знає. При продажі автомобіля договорів не підписували. Свідок зазначив, що обставини щодо переоформлення автомобіля йому невідомі. Також свідок ствердив, що ОСОБА_1 в серпні 2022 року перебувала в Україні.

Допитаний в судовому засіданні 27.02.2024 року як свідок ОСОБА_13 зазначив, що ОСОБА_2 є його племінником, а позивачка ОСОБА_1 була дружиною його племінника. Свідок пояснив, що він придбав в свого племінника ОСОБА_2 мікроавтобус. Свідок зазначив, що коли ОСОБА_1 повернулася з Німеччини вони з ОСОБА_11 вирішили продати бус. Вони запропонували йому купити буса, оскільки знали, що він ще скоріше хотів придбати такий транспортний засіб. Свідок підтвердив, що він погодився придбати автомобіль, який оформляв на себе в м. Жовква 19.08.2022 року. Сума придбання буса склала 14 500 дол. США. Гроші за купівлю транспортного засобу він передавав 18.08.2022 року ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 . При розрахунку були присутні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_12 . Він бачив, як ОСОБА_11 відрахував кошти ОСОБА_10 , однак, яку саме суму, він не знає. Після передачі грошей він та ОСОБА_12 пішли, а ОСОБА_11 та ОСОБА_10 залишилися біля автомобіля. При передачі коштів жодні договори не укладалися та розписки не оформлялися.

Допитаний в судовому засіданні 27.02.2024 року як свідок ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_2 є його другом з дитинства, а ОСОБА_1 є його знайомою. Свідок пояснив, що це був місяць серпнь 2022 року і він працював у м. Львові в Сихівському районі, ремонтував вулицю. До нього приїхав ОСОБА_2 і сказав, що приїхала його дружина з Німеччини і хоче продавати автомобіль та розділити гроші. Пізніше, через деякий час до нього знову приїхав ОСОБА_2 і сказав, що вони продали автомобіль за 14 500 дол. США і поділили гроші.

Допитана в судовому засіданні 27.02.2024 року як свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_1 була дружиною рідного брата її чоловіка, а ОСОБА_2 є рідним братом її чоловіка. Свідок пояснила, що до неї в серпні 2022 року подзвонив ще тоді її хлопець і розказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дуже сильно посварилися, ділять майно і будуть продавати бус. Ці події відбувалися коли ОСОБА_1 повернулася з закордону. Зі слів її хлопця, а тепер чоловіка, бус вони продали за 14 500 дол. США та ОСОБА_11 відав Златославі певну суму коштів.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Яцишин О.В. щодо задоволення позову заперечив. Зазначив, що сторонами не заперечується факт продажу автомобіля. Так, сторони досягли певної згоди про відчуження майна. Позивачка була безпосередньо присутня при відчуженні майна та при передачі коштів, та отримала кошти за продаж автомобіля, що підтвердили свідки в судовому засіданні. А тому, позовна заява є безпідставною та в її задоволенні необхідно відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Стаття 82 ЦПК України встановлює підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2022 року (справа №444/2146/22) розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_16 , який зареєстрований 06 квітня 2021 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що складено відповідний актовий запис № 564. Рішення набрало законної сили 17.11.2022 року (арк. спр. 17).

Як встановлено із матеріалів справи та в судовому засіданні під час розгляду справи, у період перебування у шлюбі позивач та відповідач придбали транспортний засіб марки Nissan, модель NV 400, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , який був зареєстрований за ОСОБА_2 03.08.2021 року підрозділом МВС ТСЦ № 4649, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 (арк. спр. 15).

Із наданої на запит адвоката Цап О.Р. інформації із Територіального сервісного центру МВС №4650 від 20.01.2023 р. №31/13-4650-1/3п (арк. спр. 10) встановлено, що вартість продажу транспортного засобу Nissan NV 400 з номерним знаком НОМЕР_2 становила п`ятсот п`ятдесят шість тисяч гривень, згідно договору купівлі-продажу укладеного у ТСЦ 4650 №4650/2022/3344851 від 19.08.2022 року. Також надано копію договору купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу укладеного між відповідачем та ОСОБА_13 та копію заяви про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника від 19.08.2022 року (арк. спр. 15-16).

Згідно зі ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, як встановлено судом з матеріалів справи, позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 квітня 2021 року, який розірвано на підставі рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили 17.11.2022 року (арк. спр. 17) та в період шлюбу сторони придбали у власність автомобіль марки Nissan, модель NV 400, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 .

Відповідно до вимог ч. 3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 163 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч 1, ч. 2 ст. 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно з ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Відповідно до п. 23, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК.

З огляду на викладені обставини встановлено, що спірне майно придбано під час перебування позивача та відповідача у справі у зареєстрованому шлюбі, тому відповідно до вказаних положень сімейного законодавства таке майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до вимог ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно зі ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідачем ОСОБА_2 відчужено транспортний засіб на підставі договору-купівлі продажу укладеного у ТСЦ 4650 №4650/2022/3344851 від 19.08.2022 року, вартість продажу транспортного засобу Nissan NV 400 з номерним знаком НОМЕР_2 становила п`ятсот п`ятдесят шість тисяч гривень.

Дана вартість автомобіля не заперечується сторонами, тому суд бере таку до уваги.

Представником відповідача в судовому засіданні зазначено, що після відчуження автомобіля, частину коштів, які були отримані від продажу транспортного засобу, відповідач віддав позивачці ОСОБА_1 , що також стверджується показами свідків.

Однак, на підтвердження вказаних доводів, жодних доказів відповідач, так і його представник суду не надали.

Сторони у справі не заявляли та не доводили суду, що їх частки у спільному сумісному майні є більшими або меншими від передбаченої законом ідеальної рівності часток, тому з урахуванням законодавчої презумпції, суд дійшов висновку про те, що у спільному сумісному майні частка кожного з подружжя становить 1/2 частину.

Факт того, що грошові кошти від продажу автомобіля було використано в інтересах сім`ї відповідач не довів.

Вирішуючи питання про те, яким має бути розмір стягнення грошової компенсації, суд виходить із того, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Крім того, жодних клопотань з метою визначення дійсної вартості спірного автомобіля на час розгляду справи судом, у тому числі щодо призначення відповідної експертизи, жодна зі сторін не заявляла. Будь-яких доказів, які б вказували на те, що грошова компенсація у розмірі 278 000 гривень 00 коп. обрахована неправильно або є необґрунтованою, в матеріалах справи немає.

Інших доказів, окрім тих, які досліджені судом, сторонами подано не було.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, враховуючи, що спірний транспортний засіб сторонами придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі та він належить до спільного майна подружжя, оскільки відповідач відчужив транспортний засіб, а письмова згода позивачки щодо відчуження транспортного засобу відсутня, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 278 000 гривень 00 коп. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, а тому позовні вимоги належить задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2780 грн. 00 коп., а тому, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2780 грн. 00 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Nissan, модель NV 400, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 в розмірі 278 000 (двісті сімдесят вісім тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2780 (дві тисячі сімсот вісімдесят) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Повне рішення суду складено 08.03.2024 року.

Суддя: Олещук М. М.