Номер провадження: 22-ц/813/1518/24
Справа № 493/259/23
Головуючий у першій інстанції ТітоваТ.П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 08 травня 2023 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, -

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , якому заявник була опікуном та з яким фактично проживала з 2010 року по квітень 2021 року. У 2020 році ОСОБА_4 почав проходити строкову військову службу у Збройних силах України, а вона з 17 лютого 2021 року набула статус пенсіонера. Підписавши контракт зі Збройними Силами України, ОСОБА_4 допомагав їй матеріально у зв`язку з невеликим розміром її пенсії. Грошові кошти він надавав їй переважно у готівковій формі. Ці кошти вона витрачала на оплату комунальних послуг, придбання ліків і продуктів харчування, отже фактично вона була на його утриманні.

Заявник також вказувала, що на момент смерті ОСОБА_4 був військовослужбовцем, тому вона має право на отримання допомоги після смерті військовослужбовця. Саме для отримання допомоги їй потрібно в судовому порядку встановити факт перебування на утриманні, оскільки відповідне рішення суду подається разом із заявою до компетентних органів для отримання вказаної допомоги.

07 березня 2023 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_3 адвоката Кресюна В.А. про залучення ОСОБА_3 до участі у вказаній справі в якості заінтересованої особи.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 11 квітня 2023 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_3 ..

15 березня 2023 року від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло клопотання, в якому представник просив розглянути справу у їх відсутності, провадження у справі закрити, заперечував проти задоволення вимоги про встановлення факту перебування на утриманні та просив врахувати правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 15.02.2023 справа №215/7255/20 та від 23.01.2023 справа №214/1309/21.

ОСОБА_3 просила заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду, оскільки розгляд вказаної справи підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 08 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

Учасники справи в судове засідання до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином та завчасно. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

21 березня 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Дворецького О.Р. надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, згідно статті 293, частиною другою статті 315 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення в особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 5 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявника. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як встановлено матеріалами справи, 28 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту її перебування на утриманні онука ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 вказує, що на момент смерті ОСОБА_4 був військовослужбовцем, тому встановлення даного факту їй потрібно для реалізації свого права на отримання допомоги після смерті військовослужбовця.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, суд першої інстанції вказав, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

З урахуванням спору про право заява ОСОБА_1 має розглядатися у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , в даному випадку наявний спір про право, оскільки як вбачається із матеріалів справи заінтересована особа ОСОБА_3 категорично заперечує встановлення даного факту.

В постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі №643/14985/18-ц, вказано, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Так, в поданих до суду заявах ОСОБА_3 вказує, що вона та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ..

З 15 грудня 2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживали із ОСОБА_4 по день його смерті, за місцем його служби, а саме: Житомирська обл., Родомишльський р-н, смт. Городок.

ОСОБА_3 категорично заперечує факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на його утриманні перебувала лише вона та їх син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ..

Також вказує, що факт встановлення перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , потрібно заявниці для реалізації права на отримання допомоги після смерті військовослужбовця, що зачіпає майнові права малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ..

Таким чином, оскільки факт встановлення перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , категорично заперечує заінтересована особа ОСОБА_3 , та враховуючи, що наявна можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків в інших осіб, в тому числі малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , внаслідок встановлення даного факту, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність спору про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні, не позбавляє її права звернутися до суду із позовною заявою для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що існує спір про право, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження, з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження, дійшов вірного висновку про залишення заяви без розгляду.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зводяться до непогодження із висновком суду першої інстанції та тлумаченні норм чинного законодавства на власний розсуд.

З урахуванням викладеного, оскільки законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 08 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції

Повний текст судового рішення складено: 28 березня 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда