Справа № 449/939/15-ц
У Х В А Л А

"27" березня 2024 р. м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі:

головуючого: судді Борняк Р.О.,

секретаря: Подусівської Л.В.,

за участю: представника заявника адвоката Роюк Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поновлення строків для перегляду заочного рішення та перегляд заочного рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року, яким позов ОСОБА_2 задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_2 та нею, укладений 06 лютого 2003 року в Бібрській міській раді Перемишлянського району Львівської області, актовий запис №2. Вважає, що наведене заочне рішення прийняте судом з істотним порушенням цивільного процесуального закону, оскільки наведені судом обставини не відповідають дійсності, адже про дату та місце судового засідання з розгляду позовної заяви ОСОБА_2 вона, як відповідач, не повідомлялася, жодних заяв про розгляд позовної заяви у її відсутності вона не подавала та позов не визнавала. Водночас зі змістом позовної заяви та прийнятим рішенням, його мотивами вона ознайомилася 22 лютого 2024 року, отримавши відзив на зустрічну позовну заяву про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, яка перебуває у провадженні Перемишлянського районного суду Львівської області. У шлюбі у них народилося троє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про наявність яких позивач у своїй позовній заяві не згадав жодного слова. ОСОБА_2 пред`явив позов про розірвання шлюбу до досягнення донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одного року після народження, та не навів жодну із підстав, визначених ст.110 ЦПК України, яка дозволяє звернутися з таким позовом до досягнення дитиною однорічного віку, відтак позов ОСОБА_2 не підлягав до розгляду, а тим більше до задоволення. Враховуючи те, що нормами ЦПК України не передбачено припинення провадження по справі, у разі встановлення обставин, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд повинен закрити провадження у справі. Вказаних вимог судом першої інстанції не було дотримано в частині імперативної заборони щодо можливості розгляду позову про розірвання шлюбу до досягнення дитиною однорічного віку. Окрім цього, з приводу доводів позовної заяви в тій частині, що вони з ОСОБА_2 з 2009 року фактично припинили шлюбні відносини - вказані обставини не відповідають дійсності. Так, дійсно, вона знала, що ОСОБА_2 мав час від часу відносини на стороні, однак завжди жив з ними. Вона зберігала сім`ю, а таку поведінку ОСОБА_2 пробачала. Ймовірно, звернення ОСОБА_2 із позовом про розірвання шлюбу була зумовлена поведінкою іншої жінки чи в пориві гніву, на емоціях, внаслідок нашої побутової сварки тощо, чого не було з`ясовано судом.

Представник заявника адвокат Роюк Л.І., в судовому засідання підтримала заяву про перегляд заочного рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року, надавши пояснення аналогічні викладеним у заяві про перегляд заочного рішення, крім цього зазначила, що ОСОБА_1 не отримувала повістку на розгляд справи, а також не писала заяву про визнання позовних вимог, проте на вимогу суду пояснити звідки є підписи на заяві про визнання позовних вимог та рекомендованому повідомленні про вручення, не змогла, не ставила питання про призначення почеркознавчої експертизи, для доведення що це не підписи ОСОБА_1 .

Вислухавши доводи представника заявника, вивчивши матеріали цивільної справи та надані докази, суд вважає, що заява про поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно зі ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року, цивільний позов ОСОБА_2 задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 06 лютого 2003 року в Бібрській міській раді Перемишлянського району Львівської області, актовий запис №2.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, від 04.09.2015 року, ОСОБА_1 , особисто вручено повідомлення про виклик на судове засідання.

Заявою ОСОБА_1 від 14.09.2015 року, визнано цивільний позов ОСОБА_2 про розлучення, розгляд справи просила проводити у її відсутності, проти заочного рішення не заперечувала.

У рішенні від 03.04.2008 ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається мотивувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» («PONOMARYOV v. UKRAINE», № 3236/03).

У рішенні від 29.10.2015 ЄСПЛ звернув увагу на те, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

У постанові від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою(«Volovik v. Ukraine», № 15123/03, § 53, 55, рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року).

Згідно з цим принципом жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Хоча саме національним судам, перш за все, належить ухвалювати рішення про поновлення строку оскарження, проте їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. ЄСПЛ встановив, що у справі, яка ним переглядалася, національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Суд зробив висновок, що сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було зазначити причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника. Отже, національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції («USTIMENKO v. UKRAINE», № 32053/13).

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/39, ECHR 2003-IX, пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» №32053/13).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Враховуючи викладене, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, є порушенням принципу правової певності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСПЛ аналогічної позиції дотримується у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Також у рішенні в справі «The Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

При цьому ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що поштове відправлення було вручено неуповноваженій особі чи не отримано відповідачем з будь-яких інших поважних причин, суду не надано, аналогічна позиція і щодо заяви про визнання позовних вимог.

Посилання відповідача на те, що він дізнався про існування заочного рішення суду лише 22.02.2024 року, суд не вважає поважною причиною пропуску строку для подачі заяви про його перегляд, оскільки ним не надано будь-яких доказів, на підтвердження даного факту, крім цього суд зважає на значний період часу від постановлення рішення суду у 2015 році і до подання заяви про перегляд заочного рішення суду у 2024 році, тобто 9 років часу, за які відповідачу, за її твердженням, не було відомо про факт розлучення із позивачем. Щодо посилання про неможливість розірвання шлюбу до досягнення дитиною однорічного віку, то про даний факт суду не було відомо, оскільки при матеріалах справи відсутнє свідоцтво про народження ОСОБА_5 , а в позовній заяві зазначено лише про двох синів, яким на момент розгляду справи у суді було більше одного року. Також у заяві про визнання позовних вимог, ОСОБА_1 не було зазначено про наявність доньки, якій на момент розгляду справи у суді було менше одного року.

Отже, клопотання про поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає; відповідно, заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 126, 284 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про про перегляд заочного рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку встановленому ЦПК України.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали суду складений 01.04.2024 року.

Суддя : Р. О. Борняк