ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 522/7214/13-ц

провадження № 61-5718св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп»,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Главацького Юрія Анатолійовича на постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Князюка О. В., Погорєлової С. О., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

15 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» (далі - ТОВ «Фінанс Проперті Групп») подало до суду заяву про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву ТОВ «Фінанс Проперті Групп» мотивувало тим, що 11 вересня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у справі № 522/7214/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 060-МКЦ/2008-980 з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра».

Позивач указував, що 04 серпня 2020 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (далі - ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП») та ПАТ «КБ «Надра» укладений договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_A_3, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням, передбаченим кредитним договором від 29 липня 2008 року № 060-МКЦ/2008-980, перейшло до ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП»).

20 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ТОВ «Фінанс Проперті Групп» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_А102, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням передбаченим кредитним договором від 29 липня 2008 року № 060-МКЦ/2008-980, перейшло до ТОВ «Фінанс Проперті Групп».

Обґрунтовуючи вимоги щодо видачі дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, позивач повідомив, що згідно з актом ПАТ «КБ «Надра» про втрату оригіналів виконавчих документів до договору відступлення прав вимоги, оригінали виконавчих листів втрачені, що підтверджується відповідним записом у зазначеному акті. Крім того, ліквідація банку, припинення основної діяльності банку, зміною всього керівництва, закриттям територіальних відділень банку та звільненням працівників, відповідальних за супровід судових справ, виконання функцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з відчуження великої кількості активів, що також не залежала від первісного стягувача - банку, вплинуло на факт втрати оригіналів виконавчих листів та пропущення процесуальних строків.

ТОВ «Фінанс Проперті Групп» просило суд замінити стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «Фінанс Проперті Групп» у справі № 522/7214/13-ц, видати дублікат виконавчого листа про стягнення заборгованості та поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року у складі судді Шенцевої О. П., заяву ТОВ «Фінанс Проперті Групп» про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання задоволено.

Замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінанс Проперті Групп» () у справі № 522/7214/13-ц.

Видано дублікат виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2013 року у цивільній справі № 522/7214/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 060-МКЦ/2008-980 з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра».

Поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого документа - виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2013 року в цивільній справі № 522/7214/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором № 060-МКЦ/2008-980 від 29 липня 2008 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра».

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відбулося матеріальне правонаступництво, що є підставою для заміни стягувача у виконавчому провадженні. Крім того, ЦПК України не надає права відмовляти в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати виконавчого документа.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року скасовано.

Ухвалено нове судове рішення, яким заяву ТОВ «Фінанс Проперті Групп» про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання задоволено.

Замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінанс Проперті Групп» у справі № 522/7214/13-ц.

Видано дублікат виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2013 року у цивільній справі № 522/7214/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 060-МКЦ/2008-980 з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра».

Поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчих документів - виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2013 року у цивільній справі № 522/7214/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 060-МКЦ/2008-980 з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра».

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та задовольняючи частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції встановив, що боржник не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення та задовольняючи заяву ТОВ «Фінанс Проперті Групп» про заміну сторони виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції встановив, що був укладений договір відступлення прав вимоги, за умовами якого до позичальника перейшло право вимоги за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором від 29 липня 2008 року, тому суд застосував положення статей 512, 515, 514 ЦК України.

При цьому апеляційний суд спростував доводи апеляційної скарги щодо недоведеності заявником передачі прав вимоги до позичальника за зобов`язанням, передбаченим кредитним договором від 29 липня 2008 року № 060-МКЦ/2008-980, пославшись на докази, наявні у матеріалах справи.

Задовольняючи заяву у частині видачі дубліката виконавчого листа, суд апеляційної інстанції керувався положеннями статей 22, 12, пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» та те, що виконавчий лист № 522/7214/13-ц, виданий 05 серпня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси, боржник - ОСОБА_2 , був повернутий стягувачу постановою від 19 червня 2018 року. Порахувавши, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплинув 19 червня 2021 року, апеляційний суд дійшов висновку про те, що строк для пред`явлення виконавчого листа № 522/7214/13, боржник - ОСОБА_2 , на момент звернення заявника до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа (15 квітня 2021 року) не сплинув, оскільки заявник звернувся до суду в межах строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважав, що заявник не пропустив строк пред`явлення виконавчого документу до виконання при зверненні до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

При цьому апеляційний суд вказав, що оскільки ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення, а розгляд заяви судом апеляційної інстанції відбувся пізніше закінчення строку для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання, тому вважав за необхідне заяву у вказаній частині задовольнити із цих підстав.

Короткий зміст касаційної скарги

У квітні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Главацький Ю. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11 травня 2023 року ухвалою Верховного Суду, постановленою у складі колегії суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Б. І., у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено, відкрито касаційне провадження в частині заміни сторони (стягувача) виконавчого провадження та видачі дубліката виконавчого документа, витребувано матеріали справи із Приморського районного суду м. Одеси, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2023 року, у зв`язку з обранням судді Воробйової І. А. до Великої Палати Верховного Суду, визначено склад суду: Коломієць Г.В. (суддя-доповідач), Гулько Б. І., Луспеник Д. Д.

У травні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

19 лютого 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Посилаючись на порушення статей 81, 95 ЦПК України, заявник указує, що із наданих ТОВ «Фінанс Проперті Групп» документів (фотокопій без зазначення, де знаходяться оригінали) неможливо встановити дійсність факту відступлення прав вимоги за кредитним договором, а суд апеляційної інстанції не надав цьому належної оцінки.

Вказує, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення Закону України «Про виконавче провадження». ТОВ «Фінанс Проперті Групп» пропустив трирічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання після його повернення стягувачу. Заявник як правонаступник не надав доказів того, за яких обставин було втрачено виконавчий лист банком.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів поважності причин пропуску первісним кредитором строку. Стверджує, що під час продажу ПАТ «КБ «Надра» права вимоги новим кредиторам, банк вже втратив право пред`являти виконавчий лист до виконання. Враховуючи, що виконавчий лист було повернено постановою від 19 червня 2017 року, заявник робить висновок про те, що правонаступник мав пред`явити його до виконання у строк до 19 червня 2020 року. Посилаючись на положення пункту 17.4 частини 17 Перехідних положень ЦПК України, стверджує, що у разі втрати виконавчого документа, суд може видати його за заявою стягувача, виконавця до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки зібраним доказам, ухвалив помилкове рішення про задоволення заяви ТОВ «Фінанс Проперті Групп».

Суд апеляційної інстанції застосував норми матеріального права без урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07 листопада 2018 року № 0907/2-7453/2011 (провадження № 61-6321св18), від 21 серпня 2018 року № 288/1361/15-ц (провадження № 61-4212св18).

Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2013 року у справі № 522/7214/13-ц позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором «кредитування комерційного автотранспорту» від 29 липня 2008 року № 060-МКЦ/2008-980 у сумі 494 759,46 грн та судовий збір - 3 441,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2014 року заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2013 року у цивільний справі № 522/7214/13-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2013 року залишено без змін.

Приморський районний суд міста Одеси 05 серпня 2015 року видав виконавчий лист № 522/7214/13-ц.

04 серпня 2020 року ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» уклали договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_A_3, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням, передбаченим кредитним договором від 29 липня 2008 року № 060-МКЦ/2008-980, перейшло до ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП».

20 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ТОВ «Фінанс Проперті Групп» укладений договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_А102, згідно з умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язанням передбаченими кредитним договором від 29 липня 2008 року № 060-МКЦ/2008-980, перейшло до ТОВ «Фінанс Проперті Групп».

З 01 жовтня 2015 року до 19 червня 2018 року у Приморському відділі державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження АСВП № 79205784 з примусового виконання виконавчого листа № 522/7214/13-ц, виданого 05 серпня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» коштів у розмірі 494 759,46 грн та судового збору 3 441,00 грн, за яким 19 червня 2018 року виконавцем прийняв постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи транспортний засіб боржника не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Главацького Ю. А. підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Щодо вимог про заміну сторони (стягувача) у справі

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на стадіях судового процесу.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони,

а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас, відповідно до статті 55 ЦПК України заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, вказаних у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), «реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони у справі на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, а тому потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони у справі (стягувача у виконавчому документі), є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Отже, обов`язковою умовою для процесуального правонаступництва є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про заміну стягувача на його правонаступника у справі, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про заміну стягувача на його правонаступника у справі суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Колегія суддів бере до уваги, що суд апеляційної інстанції поновив строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 522/7214/13-ц, а тому заява ТОВ «Фінанс Проперті Групп» про заміну стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінанс Проперті Групп» вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При цьому слід ураховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зроблено висновок про те, що навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

У справі, яка переглядається, заявник просив суд замінити стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінанс Проперті Групп» у справі № 522/7214/13-ц.

Вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом за перевірки та надання оцінки доказам, наданим на обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону.

Зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги, такий договір у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16.

Таким чином, установивши, що ПАТ «КБ «Надра» відступило право вимоги ТОВ «ФК Дніпрофінансгруп», яке у свою чергу відступило право вимоги ТОВ «Фінанс Проперті Групп» за кредитним договором від 29 липня 2008 року № 060-МКЦ/2008-980, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ТОВ «Фінанс Проперті Групп» про заміну сторони кредитора (стягувача) з ПАТ «КБ «Надра», як вибулої сторони, на його правонаступника ТОВ «Фінанс Проперті Групп» у цивільній справі № 522/7214/13-ц.

Колегія суддів враховує, що суд апеляційної інстанції поновив строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 522/7214/13-ц.

Доводи касаційної скарги про те, що на порушення статей 81, 95 ЦПК України із наданих ТОВ «Фінанс Проперті Групп» документів (фотокопій без зазначення, де знаходяться оригінали) неможливо встановити дійсність факту відступлення прав вимоги за кредитним договором, не спростовують висновків про презумпцію правомірності укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги, який у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін, тому на увагу не заслуговують.

Крім того, аналогічним доводам заявника суд апеляційної інстанції надав оцінку. При цьому суд касаційної інстанції, у силу вимог статті 400 ЦПК України, є судом права, а не факту.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми матеріального та процесуального права в цій частині.

Щодо вимог про видачу дубліката виконавчого листа

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 вказав, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/088 (провадження № 61-10540св22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) (пункт 24) вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Суд апеляційної інстанції встановив, що Приморський районний суд м. Одеси 05 серпня 2015 року видав виконавчий лист № 522/7214/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» коштів у розмірі 494 759,46 грн та судового збору 3 441,00 грн. 01 жовтня 2015 року державним виконавцем Приморського відділі державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрив виконавче провадження № 49205784, тобто у межах строку пред`явлення його до виконання, встановленого частиною першою статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на час видачі виконавчого листа та пред`явлення його до виконання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документів до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19 червня 2017 року виконавчий лист № 522/7214/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» коштів у розмірі 494 759,46 грн та судового збору 3 441,00 грн повернено стягувачу - ПАТ «КБ «Надра» на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 175).

На час вчинення зазначеної виконавчої дії набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Частиною п`ятою зазначеної статті, у редакції, чинній час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяці.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом, 05 жовтня 2016 року, виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

На час набрання законної сили Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» спірний виконавчий лист був чинним, перебував на виконанні у відділі ДВС та був повернутий стягувачеві 19 червня 2017 року (а.с.175-178), а не 19 червня 2018 року, як помилково вказав суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.

Враховуючи, що із заявою про видачу його дубліката заявник звернувся до суду першої інстанції 15 квітня 2021 року, помилковим є висновок суду апеляційної інстанції, що строк пред`явлення такого виконавчого документа до виконання, з урахуванням приписів частин першої, п`ятої статті 12, а також пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», не пропущено.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявник довів належними та допустимими доказами факт втрати оригіналу цього документа та його відсутності у кредитора ПАТ «КБ «Надра», що об`єктивно перешкодило вчасно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Верховний Суд не аналізує питання поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки рішення судів у частині вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не є предметом касаційного перегляду.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що суд апеляційної інстанції поновив строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 522/7214/13-ц.

За таких обставин постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа слід залишити без змін, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

При цьому слід зазначити, що за встановлених у цій справі обставин, відмова у видачі дубліката виконавчого листа призведе до порушення права стягувача на справедливий суд, гарантований статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції в частині задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа підлягає зміні, з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Главацького Юрія Анатолійовича задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року у частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» про видачу дубліката виконавчого листа слід змінити, викласти її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець