ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1504/23 Номер провадження 22-ц/814/1873/24Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д.Є. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Хворост Дарії Михайлівни на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 11 січня 2024 року, по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ( в подальшому ТОВ «ФК «ЄАБП») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № 15366-11/2022 в розмірі 47142,50 грн, з яких 12700 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 34442,50 грн. сума заборгованості за відсотками та судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог посилалось на те, що 12.11.2022 між ТОВ «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 були укладено кредитний договір № № 15366-11/2022, який підписаний електронним підписом позичальника.

В подальшому, 29.06.2023 між кредитором та позивачем було укладено договір факторингу, у відповідності до якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАБП» прийняло за плату належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, серед яких є і ОСОБА_1 .

Таким чином позивач набув право вимоги по кредитному договору, по якому ОСОБА_1 має непогашену заборгованість, в зв`язку з чим і звернувся до суду.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 11 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 15366-11/2022 в розмірі 47142,50 грн., з яких 12700 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 34442,50 грн. сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд дійшов висновку про належність позивачу як новому кредитору права вимоги до позивача та доведеність останнім факту існування кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Не погодившись з даним судовим рішенням, адвокат Хворост Д.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову та стягнути понесені витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу.

Зокрема вказує про недоведеність укладання кредитного договору між сторонами та недоведеність переходу прав вимоги по договору факторингу.

Також звертає увагу на відсутність доказів щодо існування вказаної позивачем заборгованості, яка не підтверджена жодними первинними документами, на що суд першої інстанції не звернув уваги та прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Окрім того, в клопотанні на відзив позивача адвокат наголошує на недопустимості долучених до відзиву на апеляційну скаргу письмових доказів, а саме розрахунку заборгованості, який не був наданий до місцевого суду як під час подачі позову, так і під час розгляду справи, який, як і інші додані документи має бути повернутий товариству.

Також адвокат просить стягнути витрати понесені відповідачем на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн. за надані послуги як при розгляді справи в суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 12.11.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 були укладено кредитний договір № 15366-11/2022, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону, як то передбачає п. 7 Кредитного договору, реквізити та підпис сторін.

29.06.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАБП» було укладено договір факторингу, у відповідності до якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало належні права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАБП» прийняло за плату належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, серед яких є і ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 29.06.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 47142,50 грн. за кредитним договором № 15366-11/2022.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості на користь позивача як нового кредитора, місцевий суд встановив правомірність набуття останнім права вимоги по укладеному між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 кредитним договором, невиконання позичальником його умов, а саме сплату платежів, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню в судовому порядку в розмірі визначеному в розрахунку позивача.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з вказаними висновками суду.

Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язувалася вчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку встановленому договором.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «ЄАБП» обґрунтовувало свої вимоги щодо заборгованості посилаючись на розрахунок заборгованості за кредитним договором № 15366-11/2022, з якого вбачається лише загальна сума заборгованості 47125,50 грн.. яка складається з основної суми боргу 12700 грн. та заборгованості за відсотками 34442,50 грн.

Згідно вказаного розрахунку вищезазначені суми боргу рахувалися станом на 29.06.2023 за ТОВ ФК «ІНВЕСТРУМ», а з 30.06.2023 до 30.10.2023 за ТОВ «ФК «ЄАПБ». Іншої інформації розрахунок заборгованості не містить.

Згідно ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справі №200/564/7/18 від 16.09.2020 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічні норми містяться в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

В постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 вказано, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Як зазначалося вище, позивачем на підтвердження позовних вимог було надано лише розрахунок заборгованості, на який посилався первинний кредитор при укладанні договору факторингу від 29.06.2023, будь-яких інших належних доказів існування заборгованості в заявленому в позовній заяві розмірі, в тому числі і виписки з особового рахунку позичальника, матеріали справи не містять.

Аналізуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, необхідно дійти висновку, що останній не є достатнім у розумінні приписів ст. 80 ЦПК України доказом існування заборгованості, оскільки є внутрішнім документом товариства та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти в зазначеному в позові розміру, на який строк, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов спірного кредитного договору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19).

Згідно ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою.

Як зазначалося вище, наданий при подачі позову розрахунок заборгованості не є належним доказом існування останньої, оскільки охоплює період з 29.06.2023 по 30.10.2023, зважаючи на укладання кредитного договору 14.11.2022.

При цьому суми боргу є незмінними, як загальна, по кредиту та заборгованості по відсоткам, які рахувалися станом на 29.06.2023 за ТОВ ФК «ІНВЕСТРУМ», а з 30.06.2023 до 30.10.2023 за ТОВ «ФК «ЄАПБ».

На відміну від розрахунку заборгованості наданого при подачі позову, долучений до відзиву на апеляційну скаргу розрахунок заборгованості охоплює весь період з моменту укладання кредитного договору по 28.06.2023. Разом з тим вказаний розрахунок є незавіреним належним чином та не містить жодних ідентифікуючих ознак кредитної установи.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані докази позивач міг безперешкодно надати суду першої інстанції до ухвалення рішення суду, проте таким правом не скористався, поважних причин їх неподання до місцевого суду не вказав, тому колегія суддів позбавлена передбаченого законом права брати їх до уваги.

Вказані обставини свідчать, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, оскільки суд виніс рішення на підставі неналежних та недопустимих доказів.

Враховуючи викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, адвокатом Хворост Д.М. було заявлено вимогу про стягнення з позивача 12000 грн. понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанції, на підтвердження чого було надано договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду про надання правничої допомоги та акт приймання - передачі наданої допомоги з переліком послуг та приміткою про фіксовану оплату в сумі 12000 грн., квитанцію про сплату 12000 грн, ордер та свідоцтво адвоката.

Згідно вимог ч. ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Виходячи з положень ст. 137 ЦПК України та беручи до уваги кількість витраченого адвокатом часу в цілому на складання та подачу відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги та заперечення на відзив на апеляційну скаргу, співмірність вартості його послуг складності справи, розгляд справи в судах обох інстанцій в порядку письмового провадження, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат в сумі 4000 грн.

Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України, зважаючи на задоволення апеляційної скарги та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог - на користь ОСОБА_1 з ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає стягненню сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір в розмірі 4026 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Хворост Дарії Михайлівни задовольнити частково.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 11 січня 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 4026 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 березня 2024 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Прядкіна