КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 756/13163/21

провадження № 22-ц/824/1875/2024

27 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Колесніченко М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Тітова О. В. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Гавриленка Ярослава Сергійовича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року в складі судді Жука М.В.,

встановив:

01.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Тітова О. В., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 серпня 2020 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 774, за яким все належне йому майно він заповів ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Маючи намір прийняти спадщину позивач звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, постаново про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.06.2021 №4806/02-31 державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки згідно зі ст. 1270, 1272 ЦК України ОСОБА_1 пропустив передбачений законом шестимісячний строк, встановлений для прийняття спадщини.

Позивач вважав, що вказаний строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин.

Зазначав, що він не був членом сім`ї померлого, не проживав спільно з ним. На прохання спадкодавця він допомагав йому у догляді та утриманні (допомагав із приготуванням їжі, прибиранням квартири, забезпечував медикаментами, продуктами, допомагав при відвідуванні лікарні та надавав іншу допомогу).

Про відкриття спадщини та про наявність складеного заповіту позивачу стало відомо лише 28.03.2021 року від державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори. 29.03.2021 позивач по пошті направив заяву про прийняття спадщини.

Оскільки державним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропуском передбаченого законодавством шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини після смерті спадкодавця, ОСОБА_1 просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Посилаючись на вказані обставини, необізнаність про наявність заповіту, ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 в два місяці після набрання рішенням законної сили.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у два місяці після набрання рішенням законної сили. Вирішено питання щодо судових витрат.

17.06.2023 представник ОСОБА_2 - адвокат Гавриленко Я.С. на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначив, що після смерті дідуся ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, за заявою ОСОБА_2 09 лютого 2021 року була заведена спадкова справа.

Спадкодавець на момент смерті проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 проживав в будинку спадкодавця за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк для прийняття спадщини сплив 18 березня 2021 року.

Відповідач не довів, що він до 29 березня 2021 року був необізнаний про наявність заповіту.

Матеріали справи свідчать про неправильність встановлення судом вказаної обставини.

Версія позивача про те, що він був необізнаний про існування заповіту і лише 29.03.2021 дізнався про його існування від державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори спростовується тим, що в матеріалах справи міститься запит цієї нотаріальної контори вих. № 982/02-14 від 09.02.2021 до приватного нотаріуса Яворської Н. В., щодо надання копії заповіту померлого ОСОБА_3 від 04.08.2021. Дана обставина свідчить про те, що станом на 09.02.2021 Дванадцята київська нотаріальна контора не володіла відомостями, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_3 .

В матеріалах справи міститься запит Дванадцятої київської державної нотаріальної контори вих. № 2774/02-14 від 05.04.2021 до приватного нотаріуса Яворської Н. В. щодо надання копії заповіту померлого ОСОБА_3 від 04.08.2020. Дана обставина свідчить про те, що станом на 05.04.2021 Дванадцята київська державна нотаріальна контора не володіла відомостями, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_3 .

В матеріалах справи відсутнє повідомлення від Дванадцятої київської державної нотаріальної контори про наявність заповіту від 04 серпня 2020 року, яке, як стверджує позивач, він отримав 28 березня 2021 року.

07.11.2023 представник позивача - адвокат Штіфонов П. С. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Гавриленко Я. С. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Штіфонов П. С. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ~ ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.54).

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, який 04 серпня 2020 року зареєстрований за № 774 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яворською Н. В. , за яким все своє майно заповів позивачу ОСОБА_1

09 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_2 звернувся в Дванадцяту київську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті рідного дідуся ОСОБА_3 (а.с. 53).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори) , виданої 09.02.2021, 10:59 на запит нотаріуса Дванадцятої київської нотаріальної контори Фещук Н. І., стало відомо про наявність у спадковому реєстрі чинного заповіту , посвідченого 04 серпня 2020 року приватним нотаріусом Яворською Н. В., заповідач ОСОБА_3 (а.с. 62-63).

09.02.2021 нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Фещук Н. І. звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Яворської Н. В. з заявою про надання належним чином завіреної копії заповіту, посвідченого 04 серпня 2020 року за реєстром №774, від імені ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 65).

23.03.2021 приватний нотаріус Яворська Н. В. направила до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію заповіту від імені ОСОБА_3 , посвідченого нею 04 серпня 2020 року за реєстровим №774 (а.с.81, 82).

За твердженням ОСОБА_1 , про наявність заповіту на його ім`я він дізнався від державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Тітової О. В. 28.03.2021 року.

29.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 04 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яворською Н. В. за реєстровим №774 (а. с. 10,78).

05.04.2021 завідувач Дванадцятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Яворської Н. В. з заявою про надання копії заповіту, посвідченого 04 серпня 2020 року за реєстром №774 (а.с. 80).

30.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до Дванадцятої київської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 83).

30.06.2021 державний нотаріус Дванадцятої київської нотаріальної контори Тітова О. В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ОСОБА_1 пропустив передбачений законодавством шестимісячний строк встановлений для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 84).

09.08.2021 адвокат ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернулась до державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Тітової О. В. з адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію, зокрема, чи повідомляв державний нотаріус спадкоємця ОСОБА_1 про відкриття спадщини, про наявність на його ім`я заповіту поштою, телефоном чи іншими засобами зв`язку; чи здійснював виклик спадкоємця ОСОБА_1 шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі (а.с. 89, 90).

Відповідь державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Тітової О. В. на вказаний адвокатський запит не містить запитуваної інформації (а.с. 97).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не перебував зі спадкодавцем у родинних відносинах, спільно з ним не проживав, невчасне подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом зумовлене його необізнаністю про складений на його ім`я заповіт.

При цьому суд першої інстанції врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі №761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі №315/765/14-ц, від 26 липня 2021 року у справі №405/7058/19.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції , оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання положень закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20).

Отже, практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як на підстави поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини ОСОБА_1 посилався на необізнаність про смерть спадкодавця та про наявність заповіту, складеного на його ім`я. Зазначив, що лише 28 березня 2021 року йому стало відомо від нотаріуса про наявність заповіту.

Відсутність відомостей про повідомлення позивача Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою про існування заповіту на його ім`я, за наявності письмового звернення представника позивача про надання цієї інформації, на яку нотаріус відповіді не надала, не може бути достатньою підставою для відмови у задоволенні даного позову.

Не спростовують доводи позивача про те, що до 28 березня 2021 року він не був обізнаний про існування заповіту також та обставина, що станом на 09 лютого 2021 року Дванадцята київська державна нотаріальна контора не володіла відомостями, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_3 .

Наявність в матеріалах справи повторного запиту Дванадцятої київської державної нотаріальної контори вих. № 2774/02-14 від 05.04.2021 до приватного нотаріуса Яворської Н. В. щодо надання копії заповіту померлого ОСОБА_3 від 04.08.2020, не є належним доказом того, що станом на цю дату нотаріусу не було відомо про особу спадкоємця.

При цьому суд враховує наявність в матеріалах спадкової справи копії листа приватного нотаріуса Яворської Н. В. від 23.03.2021 про направлення Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі належним чином засвідченої копії заповіту, до якого було долучено копію заповіту.

Необхідно також зазначити, що правомірність або неправомірність дій нотаріуса - це обставини кожної конкретної справи, які можуть бути оцінені судом з точки зору визначення факту обізнаності особи про існування заповіту, складеного на її користь, тобто поважності обставин, через які спадкоємець за заповітом вчасно не звернувся з заявою про прийняття спадщини.

В даному випадку в матеріалах справи відсутні докази того, що нотаріус повідомив спадкоємця про існування заповіту на його ім`я.

Оскільки у цій справі не доведено належним чином, що позивач знав про заповіт до 18 березня 2021 року, або до 28 березня 2021 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті спору.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року без змін, оскільки підстав для його скасування немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Гавриленка Ярослава Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.03.2024.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук