Справа № 301/3946/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 лютого 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Фазикош Г.В.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року, ухвалене головуючою суддею Гичка О.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи служби у справах дітей Камянської сільської ради про визначення способу участі у вихованні дитини

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи служби у справах дітей Камянської сільської ради про визначення способу участі у вихованні дитини.

Позов мотивовано тим, що 07.05.2022 між ним та відповідачкою ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану у м. Мукачево, актовий запис №257. Шлюб між ними не розірваний, хоча більш ніж три місяці проживають порізно. За час перебування у шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Син проживає разом із відповідачкою, відтоді між ними постійно виникають конфлікти з приводу зустрічей батька з сином, незважаючи на те, що він щомісячно добровільно здійснює витрати на утримання дитини. Крім того, купляє для нього все необхідне у відповідності до віку. Також періодично відвідує дитину за місцем проживання матері з метою участі у його вихованні та піклуванні. Проте відповідачка категорично перешкоджає цьому, постійно створює перешкоди в побаченні з сином через конфлікти між ними та їх родичами, вимикає мобільний телефон, не відповідає на дзвінки, не пускає його до сина, чим позбавляє його можливості прояву батьківської опіки та турботи, а також участі у спілкуванні та вихованні сина для його всебічного, гармонійного та духовного розвитку.

Як батько, він бажає спілкуватися зі своїм сином і брати виключно активну участь у його вихованні, тому жодних причин для обмеження часу спілкування батька та дитини не має, та з об`єктивних причин не може бути. А заперечення відповідачки з приводу того, що такі спілкування повинні відбуватися тільки у її присутності, є безпідставними, адже його житлово-побутові умови є цілком задовільними.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просив суд визначити наступний графік спілкування батька - ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 : кожну п`ятницю місяця з 11.00 години до 15.00 години та кожну середу місяця з 16.00 години до 19.00 години у присутності матері за місцем її проживання; щорічно: 01 січня, 08 січня, 26 серпня, у 2-й день Великодня не менше чотирьох годин за місцем проживання батька в АДРЕСА_1 ; 26 липня з 10.00 години до 13.00 години за домовленістю з матір`ю дитини - ОСОБА_2 ; щороку в період канікул в дитячому дошкільному закладі, у школі, за домовленістю з матір`ю дитини - ОСОБА_2 , тривалістю 10 календарних днів для відпочинку та оздоровлення дитини на території України; стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року позов задоволено частково.

Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спосіб участі у спілкуванні з сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у такому порядку :

1. Один раз на тиждень: середа - з 12 год 00 хв до 13 год 00 хв у присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання матері - ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 ;

2. Релігійні свята :

-Другий день Різдва з 16 год 00 хв до 17 год 30 хв у присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання матері ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 ;

-Другий день Великодня з 16 год 00 хв до 17 год 30 хв у присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання матері ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 ;

З. У день народження сина ОСОБА_3 дозволити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 привітати сина з святом у присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання матері ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 з 12 год 00 хв до 13 год 30 хв.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Він не погоджуюся з твердженням відповідачки про те, що вік дитини не позволяє батьку бачитися з дитиною без присутності матері. Так само не погоджуюся з тим, кожного разу коли він приходить до сина у них починається сварка, так як цю сварку якраз і починає дружина. Вважає, що якраз присутність обох батьків дитини і викликає сварку. Побачення з сином наодинці дасть змогу не лише вільного спілкування з сином, а й уникнення відповідних ситуацій. Твердження позивачки про те, що син зараз спокійний тільки з нею, якщо хтось інший починає з ним гратися, це для нього ще є стресом і він через декілька хвилин починає плакати, взагалі є абсурдним. Вважає, що відповідачка сина принципово та спеціально настроює проти нього.

Крім того, суд першої інстанції незаконно не врахував висновок органу опіки та піклування Кам`янської сільської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини № 05-11/569 від 13.03.2023, а ухвалив рішення лише з урахуванням бажання відповідачки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така є частково слушною за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Та ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивачу як батьку дитини необхідно встановити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином за попередньою домовленістю батька з матір`ю, зважуючи на вік дитини, та її психологічний стан, особисту прихильність дитини до кожного з батьків. Та зважуючи на відносини, які склались між батьками з врахуванням віку їх дитини, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність надання дозволу батьку на спілкування з малолітнім сином в присутності матері, але в обмежений період часу та з встановленням відповідних днів та годин.

З такими висновками суду першої інстанції не у цілому погоджується апеляційний суд, оскільки такі слід уточнити стосовно кількості часу такого спілкування, який належить збільшити.

У ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Берегівського району Закарпатської області 26.09.2022, а.с. 6.

Згідно довідки виконкому Кам`янської сільської ради, ОСОБА_2 , мешканка АДРЕСА_2 , дійсно має на повному утриманні сина ОСОБА_3 , який проживає разом з нею, а.с. 4.

А рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 23.02.2023 у справі № 301/3335/22 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 200,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів АСВП № НОМЕР_2 заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № 301/3335/22 виданого 29.03.2023 року станом на 01.06.2023 становить 12 469,00 гривень, а.с. 141-142.

Згідно постанови Іршавського районного суду від 20.02.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170,00, а.с. 146-147.

Згідно акту обстеження умов проживання дитини в родині матері ОСОБА_2 за АДРЕСА_2 комісією Кам`янської сільської ради від 1-.02.2023р., встановлено в житлових кімнатах чисто, охайно, облаштовано необхідними меблями та предметами домашнього вжитку. Малолітній ОСОБА_4 з матір`ю має окрему кімнату облаштовану необхідними меблями, має достатньо іграшок та розвиваючих матеріалів, одяг, яке відповідає віку в сезону. ОСОБА_5 належним чином доглядає за дитиною, займається прикормом та регулярно відвідує сімейного лікаря для обстеження стану здоров`я малолітнього сина. Мати створила належні умови для виховання та розвитку дитини. ОСОБА_2 не заперечує про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, а.с. 71.

Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , складеного комісією Камянської сільської ради від 24.02.2023 встановлено, що умови проживання задовільні, в кімнатах чисто прибрано, наявні меблі, санітарно-гігієнічний стан кімнат задовільний. Для малолітнього сина немає облаштованої дитячої кімнати. Стосунки у сімї не дуже дружні, часто виникають конфлікти, а.с. 70.

Водночас, між батьками дитини після розлучення склались неприязні відносини, які потягли за собою суперечки щодо визначення участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, яка проживає разом з матір`ю та останньою чиняться перешкоди у вільному спілкуванні батька з сином.

Згідно висновку органу опіки та піклування Кам`янської сільської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини за № 05-11/569 від 13.03.2023 року орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити відповідний порядок участі громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , а.с. 66-68.

Під час оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Апеляційний суд врахував, що орган опіки та піклування висловлював свою позицію з приводу дотримання прав та забезпечення інтересів дитини під час розгляду цієї справи судом першої інстанцій. З приводу спірних правовідносин виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Берегівського району Закарпатської області з врахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини від 07.03.2023 року за № 4 прийнято висновок про встановлення порядку участі батька у вихованні малолітнього сина, який надано суду першої інстанції. Зважаючи на наведене, органом опіки та піклування виконано вимоги частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України щодо участі у вирішенні спору про участь батьків у вихованні дитини.

Встановивши, що права ОСОБА_1 як батька певним чином порушуються матір`ю, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення графіка його систематичних побачень із сином.

Одночасно апеляційний суд врахував, що відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Апеляційний суд зауважує, що погоджуючись з висновком органу опіки та піклування про необхідність визначення батькові дитини способу участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, суди першої інстанції не встановив об`єктивних умов, за яких такі побачення будуть достатніми у меншій кількості днів на тиждень та із зменшенням часу такого спілкування.

Апеляційний суд наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Ані органом опіки та піклування, ані ОСОБА_2 у справі не надано як суду першої так і апеляційної інстанцій доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише протягом незначного часу бо між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні.

Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною на проміжку незначного часу призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував висновок органу опіки та піклування, яким більш ширше наділено батька правом приймати участь у вихованні та спілкуванні з сином.

Одночасно в оцінці доводів апеляційної скарги про те, що у справі, яка переглядається, судом першої інстанції були враховані інтереси лише матері, а батька не у повній мірі враховані, апеляційний суд констатує, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3 Конвенції про права дитини).

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на спілкування зі своїми батьками.

При цьому під час вирішення спору щодо виховання дитини, зважаючи на її вікову категорію, орган опіки та піклування вправі провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах або таку бесіду з дитиною має проводити психолог, головним завданням такої бесіди є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини спілкуватися з батьками.

У справі, яка переглядається, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що психоемоційний стан дитини свідчить про те, що спілкування з батьком у достатній кількості часу не відповідає інтересам та побажанням дитини, а отже висновки суду першої інстанції про зменшення періодичної кількості побачень та їх тривалості за часом не ґрунтуються на обставинах справи та не підтверджені відповідними доказами.

Разом з цим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною ще відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її малолітній вік та постійне проживання з матір`ю, повноцінно ще не сприймає позивача, як батька. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд дійшов висновків про наявність правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції, шляхом викладення абзаців з третього по сьомий резолютивної частини судового рішення щодо збільшення періодичної кількості побачень та їх тривалості за часом у редакції даної постанови, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

Та позаяк, рішення суду першої інстанції у відповідності до приписів ч. 4 ст. 376 ЦПУ України підлягає зміні, то за цієї обставини апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Враховуючи вищенаведене та керуючись нормами статті 368, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 31 травня 2023 року змінити, виклавши абзаци з третього по сьомий резолютивної частини даного рішення суду в редакції цієї постанови апеляційного суду:

на протязі кожного тижня року в середу та п`ятницю із 12 год.00 хв. по 15 год.00 хв. по місцю проживання та у присутності матері малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

щорічно на новий рік - 01 січня та у релігійні свята, кожного другого дня Різдва та Великодня по місцю проживання та у присутності матері малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або за згодою матері по місцю проживання батька із 13 год.00 хв. по 16 год.00 хв.

У день народження малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 має право привітати сина зі святом із 12 год.00 хв. по 14 год.00 хв. по місцю проживання та у присутності матері малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У решті, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 5 березня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: