ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 березня 2024 року

м. Харків

справа № 953/5636/23

провадження № 22-ц/818/249/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:. Тичкової О.Ю.,

суддів: Мамінї О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання : Тітченко О.В.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року ухвалене у складі судді Колесник С.А., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання укладеного між сторонами у справі шлюбу. Просив після розірвання шлюбу залишивши позивачу прізвище ОСОБА_4 ; вирішити питання про розподіл судових ввитрат.

В обґрунтування позову зазначає, що 09 лютого 2012 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис №41. Фактично шлюбні відносини, в тому числі спільне проживання, припинилися ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, на примирення позивач не згодна.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 09 лютого 2012 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №41 від 09.02.2012. Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишено шлюбне прізвище " ОСОБА_4 ".

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 858 грн. 88 коп.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачкою доведено, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить зупинити розгляд справи надавши строк для примирення не менше ніж 6 місяців рішення суду скасувати та у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не було врахована наявність у нього бажання примиритися з дружиною. Його клопотання про надання сторонам строку на примирення протягом 6 місяців задоволено не було, проте примирення подружжя можливе, лише тільки потрібен час. Посилання позивачки на припинення шлюбних відносин не відповідає дійсності, а причиною ініціативи розлучення є емоційна напруженість на фоні повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України та зокрема обстріли м. Харкова.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 09 лютого 2012 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 41 у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.98).

Сторони не заперечують , що з квітня 2022 року проживають окремо. Матеріали справи не місять доказів наявності у них спільного господарства та ведення спільного бюджету, взаємної турботи, спілкування та інших спільних дій, що притаманні подружнім відносинам.

30.08.2023 відповідачем подано до суду заяву про надання строку для примирення протягом шести місяців, тобто до 30 лютого 2024 року та зупинення провадження у справі до закінчення строку для примирення.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08 вересня 2023 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про надання строку на примирення по цивільній справі №953/5636/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що сторони разом не проживають і позивач категорично не бажає зберігати шлюб з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу. З боку відповідача суду не надано доказів, що ним вживались заходи щодо примирення з позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч.3 та 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

За статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У запереченнях на клопотання ( заяву) ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що примирення між ними неможливо оскільки справжньою ціллю позивача є не збереження шлюбу, а затягування часу для вирішення спору щодо поділу майна подружжя. Посилання відповідача ОСОБА_2 на можливість збереження сім`ї самі по собі не може бути підставою для відмови в позові, оскільки позивачка ОСОБА_1 не згодна на продовження шлюбу з відповідачем, тривалий час подружніх стосунків з ним не підтримує та вважає, що їх відновлення не можливе (а.с. 66 - 69).

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Відповідачем не наведено будь-яких переконливих доводів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї.

Згідно ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

З наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком.

З позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_1 звернулась у липні 2023 року. У вересні 2023 року розглядалось клопотання про надання строку для примирення подружжя в якому ОСОБА_2 просив надати 6 місяців, тобто строк до 02 березня 2024 року. Рішення суду, що оскаржується ухвалене у жовтні 2023 року. На час звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою та на час її розгляду минуло достатньо часу, для примирення, проте будь-яких заяв до Харківського апеляційного суду про досягнення примирення між сторонами у справі не надходило.

За таких обставин клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Суд вірно встановив, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам, та ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук