Провадження № 2/727/270/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:
головуючий суддя Слободян Г.М.;
секретар судового засідання Костенюк О.І.
представника позивача АТ "Сенс Банк" - Рудницького Ю.І. (в режимі відеоконферензв"язку);
відповідача - ОСОБА_1 розглянувши, за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом АТ «Сенс Банк»(код ЄДРПОУ: 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, -
Описова частина. Короткий зміст позову.
Позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилався на те, що 21.09.2015 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа-Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630311046. Зазначають, що відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувалась у порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору остання зобов`язана достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від Банку інформації.
Вказують на те, що АТ «Альфа-Банк» свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту виконав належним чином у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, всупереч чинному законодавству та умовам Договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед Банком не виконав, внаслідок чого загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Сенс Банк» за кредитним договором станом на 22.01.2023 року становить 121 107,1 грн. Вважають, що відповідач свідомо не скористався своїм правом на дотримання строку для погашення заборгованості за Кредитним договором, а тому, просять, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 121 107,1 гривень та судові витрати по справі в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
Рух справи та позиція сторін.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.10.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовче засідання.
07.11.2023 року та 09.11.2023 року відповідач ОСОБА_1 скерував до суду відзиви на позовну заяву, проти задоволення позову заперечує, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі, стягнути з позивача судовий збір. Зазначив, що він є клієнтом банку з 2015 року. Стверджує, що з 2015 року він виконував свої зобов`язання перед банком згідно розкладу та умов договору належним чином, вчасно виплачував комісії та відсотки. Вказав на те, що з настанням пандемії в 2020 році він все одно продовжував виконувати всі зобов`язання перед банком, однак після введення військового стану в нього розпочався ряд проблем, у зв`язку з чим у нього не було можливості сплачувати рахунки по заборгованості за кредитним договором.
На спростування обставин викладених у позові відповідач вказує на те, що в договорі є пункт домовленостей при форс мажорних обставинах, згідно якого внаслідок настання таких подій (введення військового стану) виконання сторонами будь-яких домовленостей можуть бути неможливими. Крім того, стверджує ,що він неодноразово подавав у банк письмові заяви, а також заяви в електронному вигляді про реструктуризацію, на що він завжди отримував листи з відмовою, хоча стверджує, що в телефонних розмовах співробітники банку відповідали, що листів вони не бачили.
Зазначає, що раніше він займався підприємницькою діяльністю, та проблем зі сплатою кредиту не було до 24.02.2022 року.
Вказує на те, що після повномасштабного вторгнення він планував домовитись з банком про індивідуальні умови нового договору. Стверджує, що з наданої банком виписки вбачається, що з 2015 по 2019 рік він декілька разів повністю гасив кредит. Вказує, що на квітень 2019 року він повністю погасив заборгованість. Посилається на те, що наразі через форс мажорні обставини, його дохід знизився у декілька разів. Вважає, що нарахування банку починаючи в період з весни 2022 року є неправомірними, оскільки він не користувався кредитними коштами, проте сума боргу продовжувала зростати. Стверджує, що він неодноразово намагався врегулювати дане питання, однак його листи та звернення залишались без уваги, натомість працівники банку пропонували йому різні акції тощо. Вказує також на те, що він неодноразово вів телефонні розмови зі співробітниками банку, які чинили на нього психологічний тиск та змушували його приймати рішення щодо різних акції терміново, протягом доби. Відповідач вказує на те, що заборгованість у позові зазначена в сумі 121 107,1 грн. станом на 22.01.2023 р., однак, в листі який йому надіслав банк, станом на цю ж даті заборгованість вказана в розмірі 110 202,01 грн. Крім цього, стверджує, що працівники банку відкрито погрожували йому переуступленням заборгованості факторинговим компаніям. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.11.2023 року закрито підготовче провадження по справі.
Представник позивача АТ «Сенс Банк» Рудницький Ю.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. В наданих суду поясненнях зазначив, що згідно умов договору розмір кредиту не змінюється, споживчий кредит є сконструйованим, а підписи відповідача підтверджують те, що останній ознайомлений з його умовами. Зазначив, що оферта на укладання угоди була відкрита тоді ж, коли і кредит 21.09.2015 року. Стверджував, що відповідач особисто підписував всі документи, а його заяви про те, що він їх не підписував є несерйозними, оскільки є належні процесуальні форми. Вказав на те, що нарахування відсотків здійснювалось за нараховані кредитні кошти. Просив задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував заявлені позовні вимоги. Зазначив, що він підписував документи та отримував кредит в банку у певному конкретному розмірі, користувався кредитними коштами та добровільно вносив кошти на рахунок для його погашення. Вказав, що перестав сплачувати кредит із початком повномасштабного вторгнення в Україну рф, зі своїми правами та обов`язками про погашення кредиту був ознайомлений, власноручно підписав договір. Однак, жодних зобов`язань за кредитним договором не визнає. У задоволення позову просив відмовити в повному обсязі.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне.
Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
З"ясовані обставини по справі, досліджені судом докази та застосовані норми права.
Судом встановлено, що 21.09.2015 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Альфа-Банк» угоду про надання споживчого кредиту №630311046, про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. (а.с.5).
21.09.2015 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с.6).
Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичаль-нику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кре-дитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію, та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що пе-редбачені Кредитним договором.
Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Пози-чальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зо-бов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації.
21.09.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» уклали договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № НОМЕР_2 (а.с.7).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №630311046 від 21.09.2015 року, станом на 28.02.2023 р. залишок кредиту становить 121 107,09 грн. (а.с.10).
АТ «Сенс Банк» надано виписку по рахунку з кредитною карткою за період з 21.09.2015 р. по 28.02.2023 р., з якої вбачається, що загальна суму заборгованості становить 121 107,09 грн. (а.с. 11-22).
З метою досудового врегулювання спору 03.07.2023 року на адресу Позичальника було направлено Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Однак, дану вимогу відповідачем залишено без відповіді(а.с.23-25).
Відповідач, у свою чергу, всупереч чинному законодавству та умовам Договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, не надаів своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за Договором, таким чином порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість.
Запис про зміну найменування позивача з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується витягом з державного реєстру банків від 02.12.2022 року (а.с.26).
22.07.2022 р., 31.08.2022 р., 16.12.2022 р., 24.02.2023 р. ОСОБА_1 звертався з письмовими листами до банку з пропозицією переходу на індивідуальні умови договору з метою врегулювання спору та погашення заборгованості, посилаючись на форс мажорні обставини (а.с.60-66).
09.08.2022 року та 21.12.2022 року на звернення ОСОБА_1 електронною поштою, АТ «Альфа-Банк» було надано відповіді, з яких вбачається, що настання непереборної сили (форс-мажор) не припиняє дію кредитного договору, не змінює структуру боргових зобов`язань, а отже не може бути підставою для відмови від виконання зобов`язань. Водночас, позичальнику запропоновано врегулювання заборгованості шляхом проведення реструктуризації заборгованості на діючих умовах банку. (а.с.67-68).
26.12.2022 р. та 24.03.2023 р. АТ «Сенс Банк» надано відповіді на відповідні звернення ОСОБА_1 , в яких вказано, що у випадку виникнення несанкціонованої заборгованості при погашенні відсотків, розмір заборгованості кредитного ліміту збільшується на суму несанкціонованої заборгованості (а.с.69-71).
Відповідачем ОСОБА_1 було отримано вимогу про усунення порушень, з якої вбачається, що станом на 22.01.2023 р. загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 110 102,01 грн. (а.с.72).
Відповідачем ОСОБА_1 надано флеш носій із записами телефонних розмов ОСОБА_1 з працівниками банку, з яких вбачається, що працівники банку попереджають ОСОБА_1 про те, що в разі непогашення позичальником заборгованості за кредитним тоном, банк буде змушений передати справу для стягнення заборгованості колекторам (а.с.73).
З листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.22 року встановлено, що введений в Україні з 24.02.2024 військовий стан визнаний форс-мажорними обставинами (а.с.74).
З наданого відповідачем скріншоту вбачається, що заборгованість у банку «Моно Банк» станом на листопад 2023 р. становить 38 431,29 грн. (а.с.75).
Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, єдоговори та інші правочини.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 припинив виконання своїх зобов`язань за кредитним договором №630311046 від 21.09.2015 року в лютому 2022 року, що також підтверджується письмовими поясненнями відповідача у відзиві.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
У відповідності до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання станом на 28.02.2023 року, утворилась заборгованість перед Банком в розмірі 121 107,1 грн. (а.с.10).
Відповідач ОСОБА_1 мотивує свої заперечення на позов настанням форс-мажорних обставин, а саме повномасштабним вторгненням.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі N 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі N 524/5152/15 (провадження N 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
У частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).
Згідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.
Враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги пояснення сторін по справі у судовому засіданні, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Сенс Банк» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №630311046 від 21.09.2015 року в сумі 121 107,1 грн., відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.12,13,19,76,81,141,247,259,263,265,268,273,274, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк»(код ЄДРПОУ: 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) заборгованість за кредитним договором №630311046 станом на 28.02.2023 року, в розмірі 121107,1 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства«Сенс Банк»(код ЄДРПОУ: 23494714, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) суму сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 грн., документально підтвердженого квитанцією (а.с.4).
.Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено у день його проголошення має право на оскарження рішення суду в той же термін з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 11.03.2024 року.
Суддя Слободян Г.М.