Номер провадження: 22-ц/813/987/24
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 правонаступник ОСОБА_3 ,

третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Рощіна Ганна Іванівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.10.2022 у складі судді Сегеди О.М.,

встановив:

В вересні 2021 ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянці по АДРЕСА_1 , що належали померлій на праві власності. 21.03.2013 ОСОБА_4 оформила на її ім`я, на той час її прізвище було ОСОБА_5 , нотаріально посвідчений заповіт, яким належне їй на праві власності майно заповіла їй. 14.01.2017 ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила своє прізвище на ОСОБА_1 . При зверненні ОСОБА_1 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що померла за життя, а саме 14.02.2017 оформила новий нотаріально посвідчений заповіт, яким належне їй на праві власності майно заповіла своїй дочці ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину за заповітом, шляхом звернення в установлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 також зазначає, що ОСОБА_4 під час оформлення 14.02.2017 нотаріально посвідченого заповіту на ім`я ОСОБА_2 , не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі, тому нотаріально посвідчений 14.02.2017 заповіт є недійсним.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04.10.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з наведеним рішенням ОСОБА_1 оскаржила його до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судом ухвалено рішення без повного та належного дослідження обставин справи. Суд відмовивши у задоволенні позовних вимог не прийняв до уваги той факт, відповідач не приймала участі у догляді та похованні ОСОБА_4 , тому рішення слід скасувати, позов задовольнити.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Ухвалою Одеського апеляційного суду її правонаступником залучена ОСОБА_3 .

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надали, справу розглянуто за відсутності сторін.

Від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 (дівоче ОСОБА_7 ) є рідною донькою відповідачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1 а.с. 73).

08 серпня 2009 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , та після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т. 1 а.с. 74).

11 серпня 2011 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 75)

14 січня 2017 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т. 1 а.с. 76).

ОСОБА_2 є рідною донькою ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1 а.с. 45, 144).

21 вересня 1977 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , та після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_10

31 жовтня 1995 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 був розірваний, та після розірвання шлюбу ОСОБА_10 було залишено прізвище ОСОБА_2 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (т. 1 а.с. 115-117).

ОСОБА_1 є рідною онукою ОСОБА_4 .

За життя 21 березня 2013 року ОСОБА_4 склала нотаріально посвідчений заповіт, яким належне їй на праві власності майно заповіла ОСОБА_5 ( ОСОБА_1 ) (т. 1 а.с. 6).

14 лютого 2017 року ОСОБА_4 склала новий нотаріально посвідчений заповіт, яким належне їй на праві власності майно заповіла своєї дочці ОСОБА_2 (т.1 а.с.138).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 1 а.с. 5).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянці, що розташовані по АДРЕСА_1 та належали померлій на праві власності.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 є її рідна донька ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, шляхом звернення в установлений законом строк до Малиновської нотаріальної контори у м. Одесі з заявою про прийняття спадщини від 01 липня 2021 року (т. 1 а.с. 133).

09 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновської державної нотаріальної контори м. Одеси з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 68).

Листом Державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори м. Одеси від 09 березня 2021 року, спадкоємців ОСОБА_4 було повідомлено про посвідчення ОСОБА_4 заповіту не на користь позивачки (т. 1 а.с. 99).

01 липня 2021 року Державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори м. Одеси своїм листом на ім`я ОСОБА_1 , повідомив останню про те, що заповіт посвідчений державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори від 21 березня 2013 року за реєстровим номером 2-118, на підставі якого була подана нею заява про прийняття спадщини до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , скасований заповітом, посвідченим 14 лютого 2017 року за реєстровим №85 від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с. 136, 138).

ОСОБА_2 , свідоцтво про право на спадкове майно за заповітом, не отримала, оскільки позивачка надала державному нотаріусу заяву про те, що вона оскаржить останній заповіт в суді (т. 1 а.с. 145).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження твердження позивачки стосовно того, що ОСОБА_4 при складанні заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі.

Такий висновок суду ґрунтується на законі, відповідає обставинам справи.

Вбачається, що позивачка з клопотанням про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи не зверталася, належні та допустимі докази невідповідності заповіту вимогам закону не надано.

Спадкова справа свідчить про те, що ОСОБА_4 складала заповіт від 14 лютого 2017 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рощіної Г.І., за місцем свого проживання, нотаріус роз`яснив її права, встановив особу заповідача та дієздатність (т. 1 а.с. 138).

Зі змісту заповіту від 14 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 особисто підписала прочитаний уголос заповіт.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Це право тісно пов`язано з особою, а тому вчинення заповіту через представника не допускається.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту.

Загальні вимоги до форми заповіту згідно з нормами ст. 1247 ЦК такі: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Цивільний Кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У ст. 1248 ЦК передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно, з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Враховуючи таким чином те, що при складанні заповіту були дотримані всі необхідні умови і заповіт по формі та змісту відповідає вимогам закону, то суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не здійснювала догляд за ОСОБА_4 та не брала участі у її похованні, викладеного не спростовують, на зміст заповіту не впливають, в межах заявлених вимог правового значення не мають.

З огляду на викладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.10.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 29.03.2024

Головуючий: Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева