Справа № 336/7750/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2024 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи) цивільну справу №336/7750/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання повернення коштів з депозитного рахунка, стягнутих в межах виконавчого провадження, -
за участі: представника позивача адвоката Кацюби М.В., -
24.10.2023 представник позивача адвокат Кацюба М. подав уточнену позовну заяву, за змістом якої уточнено склад учасників по справі, а саме, включено до суб`єктного складу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування. У додатках, серед іншого, містяться докази відправлення позовної заяви в редакції від 23.10.2023 учасникам справи.
За змістом позову сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2010, який розірваний в судовому порядку. Від спільного подружнього життя у них народилася дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізькій області на користь ОСОБА_2 стягнуто з позивача на користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виконання даного рішення здійснюється в примусовому порядку, а саме, з 14.09.2016 - Вознесенівським відділом ДВС м. Запоріжжя ТУЮ у Запорізькій області. В межах даного виконавчого провадження відповідно до постанови державного виконавця від 07.11.2016 звернуто стягнення на доходи позивача, відрахування із доходів позивача здійснюється на адресу ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 .
На час звернення до суду перерахування аліментів з доходів боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 здійснюється на депозитний рахунок Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Оріхівський відділ ДВС). Так, з листопада 2021 року виконання рішення суду здійснюється вказаним відділом ДВС.
Відповідно до тверджень сторони позивача з початку 2022 року малолітня дитина - ОСОБА_3 проживає разом із батьком (позивачем) та знаходиться на його повному утриманні, а з жовтня 2022 року, у зв?язку воєнною агресією російської федерації та запровадженням воєнного стану, дитина разом з бабусею ОСОБА_5 (матір?ю позивача) вимушено тимчасово проживає за межами України під повним піклуванням батька та бабусі.
Відповідачка (матір дитини) не цікавиться життям дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, не займається її вихованням та утриманням. Крім того, стягнуті з позивача аліменти на утримання дитини відповідачем не отримуються, натомість, відкрите виконавче провадження порушує майнові права й інтереси як позивача, так і дитини, оскільки на теперішній час саме ОСОБА_1 має право розпоряджатись аліментами, що з серпня 2022 року не отримуються відповідачкою.
Так, аліменти спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Натомість, на переконання представника позивача, закінчення виконавчого провадження з урахуванням норм чинного законодавства не можливе виключно в разі ухвалення рішення про припинення стягнення аліментів, що зумовлює застосування обраного способу захисту порушеного права.
Крім того, стягнуті з позивача в рахунок сплати аліментів на утримання дитини кошти, які тривалий час зберігаються на депозитному рахунку Оріхівського відділу ДВС, їх розмір щомісячно змінюється, відповідно до вимог ст.1212, 1215 ЦК України та з урахуванням положень ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» мають бути повернуті позивачу у зв?язку з недобросовісністю набувача виплати та строковістю їх зберігання.
Таким чином, як стверджує сторона позивача, наявні підстави для зобов?язання Оріхівського відділу ДВС повернути на користь позивача кошти, стягнуті з серпня 2022 року в якості аліментів на користь відповідачки ОСОБА_2 та знаходяться в розпорядженні ДВС на його депозитному рахунку, станом на день винесення судового рішення у цій справі.
На підставі наведеного, враховуючи неможливість позасудового захисту майнових прав та інтересів позивача та малолітньої ОСОБА_3 , із посиланням на приписи ст.51 Конституції України, ст.1212, 1215 ЦК України, ст.141,160,179,181 СК України, ст.273 ЦПК України, ст.8, 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», та із врахуванням релевантної судової практики, представник позивача, в інтересах ОСОБА_1 , просить задовольнити позовні вимоги у визначений спосіб.
Ухвалою судді від 04.08.2023 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження по справі, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання.
Вказаною ухвалою визначено відповідачам15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України, як вказано в ухвалі суду, у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Роз`яснено третій особі згідно з ч.4 ст.181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали, а щодо відзиву - протягом 5 днів із дня його отримання, які мають відповідати вимогам ч.3-6 ст.178 ЦПК України.
Ухвалою суду від 14.09.2023 постановлено клопотання про витребування доказів задовольнити. В порядку витребування доказів зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, надати до суду відомості про перетин державного кордону України в період з 24.02.2022 по 14.09.2023: 1) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України; 2) ОСОБА_5 , громадянство України, РНОКК НОМЕР_2 . Судом постановлено клопотання про виклик свідків розглянути під час проведення підготовчого засідання, яке відкладено.
Ухвалою суду від 26.10.2023 клопотання сторони позивача про заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору задоволено. Постановлено замінити службу у справах дітей виконавчого комітету Оріхівської міської ради на районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування. Прийнято уточнену позовну заяву до розгляду. Крім того, в порядку витребування доказів зобов`язано надати: 1) районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування - висновок щодо доцільності визначення місця проживання з одним з батьків малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України - відомості про перетин державного кордону України в період з 24.02.2022 по 14.09.2023 відносно такої особи - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство України. Постановлено відкласти підготовче засідання. Відповідно до ч.6 ст.53 ЦПК України роз`яснено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені ст.43 цього Кодексу. Роз`яснено третій особі згідно з ч.4 ст.181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали.
Ухвалою суду від 28.11.2023 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Крім того, клопотання сторони позивача про виклик свідків відповідно до наведеного у клопотанні переліку задоволено. Постановлено викликати для участі у судовому засіданні малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прав і інтересів якої стосується позовна заява, вислухати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в присутності представник органу опіки та піклування. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Свідкам, які не досягли шістнадцятирічного віку, головуючий роз`яснює обов`язок про необхідність давати правдиві показання, не попереджуючи про відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання, і не приводить до присяги.
Крім того, відповідно до мотивувальної частини даної ухвали, для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті судом встановлено наступний порядок з`ясування обставин, а також порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті: вислухати пояснення учасників справи та їх представників, дослідити письмові докази, зокрема, висновок органу опіки на піклування, здійснити допит свідків, вислухати дитину в присутності представника органу опіки та піклування.
Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань. Зустрічної позовної заяви не подано.
Сторона позивача, представлена позивачем та його представником адвокатом Кацюбою М. протягом здійснення розгляду справи заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі на підставах, вказаних у позовній заяві та із врахуванням наведеного обґрунтування й наданих доказів. Позивач ОСОБА_1 наголосив, що востаннє бачив колишню дружину - відповідачку у травні 2022 року, вона виявила бажання поспілкуватись із донькою. Під час зустрічі він помітив, що вона перебувала у стані сп`яніння, спілкування матері із дитиною тривало 5-10 хвилин. Більше про ОСОБА_2 він нічого не чув. При цьому, до вказаної зустрічі він із ОСОБА_3 чекали на зустріч приблизно три години, адже матір не з`явилась своєчасно. Розвитком, станом здоров`я та вихованням дитини ОСОБА_2 не цікавиться.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду повідомлялась належним чином шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судової влади України, засобами поштового листування та засобами мобільного зв`язку, про поважні причини неявки не сповіщала, заяв та клопотань не скеровувала.
Так, відповідачка не скористалась своїм правом, передбаченим ч.4 ст.174, ч.1 ст.191 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подала.
Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За нормою ч.2 ст.280 ЦПК України у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Крім того, правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174, ч.1 ст.191 ЦПК України не скористався й відповідач-2, письмових доказів до матеріалів справи не скеровував, що зумовлює застосування судом положень ч.8 ст.178 ЦПК України.
Відповідно до матеріалів справи представник Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державний виконавець Калюжна Н., вх. № від 11.09.2023 скерувала до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника на розсуд суду.
Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1,2 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району заступник голови районної адміністрації С. Дмитренко за вх.№ від 27.11.2023, 28.12.2023, 01.02.2021 письмово повідомила про розгляд справи за відсутності представника та в інтересах малолітньої дитини. Крім того, до справи скеровано висновок щодо розв`язання спору на виконання ухвали суду.
У справі міститься клопотання сторони позивача про допит свідків, датоване 02.08.2023, на підставі якого під час розгляду справи відповідно до встановленого порядку її розгляду здійснено допит свідка ОСОБА_6 . Щодо допиту інших свідків судом прийнято відмову представника позивача від їх допиту, що зафіксовано у відповідному протоколі судового засідання.
Суд зауважує, що відповідно до ч. 1,2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні, зокрема, між батьками спору щодо її місця проживання.
З урахуванням наведеної норми та наявних належних, допустимих та достатніх доказів для ухвалення рішення, а також висновків суду, здійснених під час розгляду справи, судом визнано за недоцільне опитувати малолітню дитину ОСОБА_3 , думка якої з`ясована під час підготовки висновку третьої особи (органу опіки та піклування). На проведенні опитування не наполягала й сторона позивача з урахуванням поданих доказів та неможливості встановити відеозв`язок під час проведення останнього судового засідання з технічних причин.
Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали, здійснивши допит свідка, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 жовтня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу був зроблений запис №72, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 .
Сторони (позивач та відповідачка-1) мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено засвідченою копією свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції у Запорізькій області 12.04.2011 серії НОМЕР_4 (актовий запис про народження №64 від 12.04.2011).
На підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.07.2013, яке набрало законної сили 16.07.2023, у цивільній справі №323/2320/13-ц, пр.2/323/607/13 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.06.2013 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання дружини в розмірі 200 (двісті) грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 13.06.2013 і до досягнення дитиною 3-річного віку - до 28.03.2014 включно.
Допущено негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Крім того, згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 03.03.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції у Запорізькій області, встановлено, що між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , укладено шлюб, який зареєстрований вказаним відділом реєстрації, актовий запис №17.
У матеріалах справи наявна у засвідченій копії довідка начальника Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області С. Андрющенка від 08.11.2023 та службова характеристика від 08.11.2023 позивача - капітана поліції ОСОБА_1 , який проходить службу в Національній поліції України з листопада 2015 року, з 15.01.2021 перебуває на посаді спеціаліста-криміналіста СВ відділення поліції №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області, виключно позитивна. Зазначені докази досліджені судом під час провадження справи.
За даними постанови головного державного виконавця Вознесенівського відділу ДВС м.Запоріжжя ТУЮ у Запорізькій області Михайлідіса Ю.О. про відкриття виконавчого провадження,14.09.2016 відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_8, в межах якого здійснюється примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . В матеріалах справи наявна й засвідчена копія постанови від 07.11.2016, винесена головним державним виконавцем Вознесенівського відділу ДВС м.Запоріжжя ГУЮ у Запорізькій області Берестецькою Т.Е. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, за змістом якої виконавчий лист №323/2320/13-ц виданий Оріхівським районним судом 09.07.2013. Стягнення має здійснюватись до 28.03.2029. Головним державним виконавцем встановлено, що боржник працює в Оріхівському відділенні поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, у зв`язку із чим постановлено звернути стягнення на доходи ОСОБА_1 .
Згідно з відповіддю на адвокатський запит начальника Оріхівського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області Південного МУМЮ (м. Одеса) від 02.05.2023 №5386/29.18-45 на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП № НОМЕР_8 від 14.09.2016 з примусового виконання виконавчого листа N323/2320/13-ц, виданого 09.07.2013 Оріхівським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.06.2013 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 05.11.2021 надійшов на виконання з Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
На виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка направлена на виконання до Головного управління Національної поліції України і Запорізькій області, стягнуті кошти з боржника перераховувались поштовим переказом на користь стягувача. Станом на 02.05.2023 заборгованість по сплаті аліментів у боржника відсутня. З серпня по жовтень 2022 року кошти, перераховані стягувачу на утримання дитини, повертались на депозитний рахунок відділу у зв`язку із закінченням терміну зберігання поштового переказу, в подальшому кошти не перераховувались. Залишок коштів на рахунку з обліку депозитних сум, відкритих Державній казначейській службі України, по даному виконавчому провадженню за період з серпня 2022 по час надання відповіді 122 790,70 гривень.
Судом також встановлено, що залишок коштів на рахунку з обліку депозитних сум, відкритих Державній казначейській службі України, по даному виконавчому провадженню станом на 12.02.2024 дорівнює 317 855,02 гривень (відповідь на адвокатський запит за підписом начальника Оріхівського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області Південного МУМЮ (м. Одеса) Н. Соболєвої від 12.02.2024 №4350/29.18-45).
Як видно з відповіді від 31.03.2023 №684/05/12-2023 на адвокатський запит за підписом заступника начальника ГУНП в Запорізькій області Ю.Небеського, перерахування аліментів з доходів боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснюються на підставі постанови від 07.11.2016 ВП НОМЕР_8 на депозитний рахунок Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Станом на 22.02.2023 заборгованість зі сплати аліментів відсутня. До відповіді додано довідку про доходи ОСОБА_1 від 31.03.2023, за даними якої зазначено й розмір сплачених аліментів із доходів ОСОБА_1 з 2022-2023 роки, досліджену судом. Так, за вказаний період розмір сплачених аліментів становить 99 125,81 гривень. Разом з цим, за даними довідки про доходи від 05.02.2024 №31, з січня 2023 року по січень 2024 року розмір сплачених аліментів становить 280 399,94 гривень.
Згідно з відповіддю на електронний запит суду №170543 від 03.08.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 22.05.2004 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, судом встановлено на підставі відповіді на звернення адвоката Кацюби М. за підписом заступника директора Департаменту соціального захисту населення Запорізької ОДА К. Кривошей від 20.03.2023 №К.0455.1, що у ході розгляду звернення перевірено перебування вищезазначених осіб на обліку як внутрішньо переміщених осіб в Єдиній інформації базі даних про внутрішньо переміщених осіб та з?ясовано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 16.04.2022 отримала довідку ВПО та отримує допомогу на проживання ВПО в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району.
У свою чергу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в ЄІБД ВПО у складі сім?ї ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 19.04.2022 року. ОСОБА_6 отримала довідки та допомогу на проживання ВПО на себе та на дитину 19.04.2022 в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району. (Зазначені у цьому абзаці відомості є актуальними й станом на 27.02.2024, як встановлено судом за даними відповіді на звернення адвоката Кацюби М. за підписом директора Департамента соціального захисту населення Запорізької ОДА М.Нотанової від 27.02.2024 №1115/04-29).
Крім того, згідно зі згаданою вище відповіддю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та отримує допомогу на проживання ВПО в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району з 19.04.2022.
Для підтвердження сплати аліментів разом із заявою платник аліментів обов?язково подає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за останні 12 місяців, виданий відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, а також відомості про місце проживання отримувача аліментів. Інспекційне відвідування проводиться впродовж 30 календарних днів з дати надходження заяви платника аліментів. Порядком передбачено обов?язкове інформування одержувача аліментів про проведення інспекційного відвідування не пізніше ніж за 7 календарних днів до запланованого дня його проведення.
У разі повторного звернення платника аліментів про проведення інспекційного відвідування, таке відвідування проводиться не раніше ніж через три місяці з дати проведення попереднього інспекційного відвідування. У ході проведення інспекційного відвідування здійснюється дослідження умов проживання дитини з метою визначення рівня індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачується на дитину. Крім того, служба у справах дітей виконавчого комітету Оріхівської міської ради не володіє інформацією щодо місця проживання / перебування ОСОБА_2 , її малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвал суду встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 05.10.2022 перетнули Державний кордон України у пункті пропуску Мостиська. Учасниками справи цієї обставини не спростовано.
Разом з цим, судом досліджено під час розгляду справи переклад з польської мови українською мовою, здійснений перекладачем ОСОБА_9 , посвідчений 06.02.2023 в нотаріальному порядку приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лівінською Н.С., р.№ 3443, постанови NSM 1135/22 від 21.10.2022 Окружного суду у м. Величка, IV Відділу у справах сім?ї та неповнолітніх за результатами розгляду заяви ОСОБА_5 про призначення тимчасового опікуна над неповнолітньою громадянкою України ОСОБА_3 . Суд вирішив призначити пані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку України, НОМЕР_10, адреса: АДРЕСА_2 , тимчасовим опікуном над неповнолітньою громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою України, НОМЕР_9, адреса: АДРЕСА_2 ; стягнути з Державного казначейства судові витрати. У вказаній постанові встановлено, що заявниця є бабусею неповнолітньої дитини. Неповнолітня перебуває під її фактичною опікою. Споріднені стосунки є гарантією того, що поточний догляд здійснюється, та тимчасова опіка буде здійснюватися належним чином. Обставини справи не викликають сумнівів. Таким чином, вона розглядалася на закритому засіданні виключно на підставі доданих документів. Перекладачем зазначено про наявність відповідних підписів на оригіналі та їх засвідчення відповідності з оригіналом, штампу та печатки суду. До справи додано й засвідчену копію постанови, переклад якої здійснювався.
Також судом встановлено, що відповідно до рішення органу місцевої влади Республіки Польща м.Величка № 32-020 від 21.11.2022 тимчасовому опікуну ОСОБА_3 ОСОБА_5 (м.Величка) на підставі її заяви про призначення сімейної допомоги надано допомогу в формі сімейної допомоги на дитину 5-18 років, призначену для ОСОБА_3 , у розмірі 124,00 злотих на місяць, на період з 01.11.2022 по 31.08.2023. Сімейна допомога буде виплачуватись щомісяця способом, який вказав заявник у заяві про надання права отримання допомоги. Так, громадянин України, про якого йде мова в ст. 1, розд. 1, легально в`їхав на територію Республіки Польща в період з 24 лютого 2022 р. до дати, зазначеної в положеннях, виданих на підставі розд. 4 та заявляє про намір залишитися на території Республіки Польща, його перебування на цій території вважається законним протягом 18 місяців, починаючи з 24 лютого 2022 року. Термін проживання, що вважається легальним, визначається ст. 57 Закону від 14 червня 1960 р. - Кодекс адміністративного судочинства. У зв?язку зі ст. 25 розд. І у разі зміни кількості членів сім?ї, отримання доходів або інших змін, що впливають на право на сімейну допомогу, у тому числі на розмір одержуваної допомоги, особа, зазначена у ст. 23 розд. 1 зобов?язана негайно повідомити про це орган, що виплачує сімейну допомогу. Судом досліджено переклад вказаного рішення з польської мови українською мовою, здійснений перекладачем ОСОБА_9 , посвідчений 06.02.2023 в нотаріальному порядку приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лівінською Н.С., р.№ 3442.
Згідно з висновком від 26.12.2023 щодо розв?язання спору про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 за підписом заступника голови районної адміністрації ЗМР по Комунарському району. Так, згідно з висновком, зі слів батька та дитини, донька з шести років проживала з ним за адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку з воєнними діями на території України родина переїхала до міста Запоріжжя.
Відповідно довідці NК.0455.1 від 20.03.2023, наданою департаментом соціального захисту населення, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в ЄІБД ВПО у складі сім?ї ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 19.04.2022.
Відповідно до постанови окружного суду м. Величка від 21.10.2022, дитини перебуває у Польщі, де її тимчасовим опікуном є бабуся ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У висновку також зазначено, що за останнім місцем проживання дитини разом з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 умови задовільні. Для дівчинки відведено окрему кімнату, яку облаштовано всіма зручностями для її виховання, розвитку та відпочинку. З дитиною була проведена бесіда через застосунок «Viber», в ході якої вона повідомили, що проживала з батьком та його дружиною ОСОБА_6 , з шести років, надалі бажає також проживати з родиною батька. Наразі знаходиться разом з бабусею (по лінії батька) у Польщі, батько та його дружина регулярно з нею спілкуються, допомагають. Мати іноді виходила на зв?язок, але вже тривалий час не телефонує та не цікавиться нею.
Мати дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідно до довідки NК.0455.1 від 20.03.2023, наданої департаментом соціального захисту населення, 16.04.2022 отримала довідку ВПО та отримує допомогу на проживання ВПО в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Інша інформація стосовно матері дитини відсутня.
Таким чином, орган опіки та піклування виснував, що відповідно до довідки КЗ ОЗЗСО «Сузір?я» Оріхівської міської ради від 13.12.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учениця 7-А класу навчається в школі з першого класу. Батьки ОСОБА_3 розлучені, проживають окремо. У 5 класі, до початку війни, по питанням виховання і навчання дитини звертались до бабусі, ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , дружини батька, яка у 2021 - 2022 навчальному році виконувала обов?язки члену батьківського комітету. Батьківські збори постійно відвідувала також ОСОБА_6 . Зараз дитина перебуває за кордоном з бабусею ОСОБА_5 .
Відповідно до довідки Оріхівської амбулаторії N48 від 28.11.2023, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує медичну допомогу у сімейного лікаря Оріхівської РЗПСМ. На прийоми до лікаря з дитиною для проведення щорічних медичних оглядів, обстеження, профілактичних щеплень постійно з?являлась ОСОБА_6 . Мати, ОСОБА_2 , щодо дитини не зверталась до лікарів, станом здоров?я не цікавилась.
Враховуючи вищевикладене, думку членів комісії з питань захисту прав дитини, в інтересах дитини та керуючись ст. 19,141,160 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.
Судом здійснено допит свідка ОСОБА_6 , яка є дружиною позивача. Свідок показала суду, що дитина ОСОБА_3 проживала разом із нею та чоловіком однією сім`єю, наразі приблизно протягом 1,5 років перебуває із бабусею в Польщі. Матір не спілкується із ОСОБА_3, в жодний спосіб не допомагає у вихованні та забезпеченні дитини. Інших дітей подружжя не має. ОСОБА_6 допомагає дитині із онлайн-навчанням, адже дівчинка здобуває загальну середню освіту в навчальному закладі «Сузір`я» на дистанційній формі, навчається у 7-А класі. Свідок бере участь у батьківських зборах, відвідувала дівчинку у Польщі. Бабуся дитини ОСОБА_5 (матір позивача) отримує у Польщі соціальну допомогу, крім того, вони із чоловіком перераховують грошові кошти на особистий картковий рахунок дитини на постійній основі.
Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства.
Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
За змістом ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Так, способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права, визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб тощо.
Стаття 8 СК України врегульовує, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За приписами ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини).
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них.
Згідно з положеннями ч.1,2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За приписами ч.1,2,5 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у визначених в даній нормі випадках.
Згідно із ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Крім того, відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
За положеннями ч.1,2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
За нормою ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За приписами ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Згідно з ч.1,3 ст. 12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Разом з цим, за нормою ч.4 ст.14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Слід зауважити, що відповідно до п.3 с.1 ст.2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, питань щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.
Згідно із п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, коли хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.
Права та обов`язки батьків і дітей, крім випадків, передбачених ст.67, 67-1, 67-4 цього Закону, визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини (стаття 66 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ч1, 2 ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Нормами чинного законодавства України не передбачено імперативної умови про те, що перебування дитини за межами України є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання такої дитини.
Більше того, зважаючи на положення міжнародних договорів щодо збереження юрисдикції судів України у питаннях батьківської відповідальності, очевидним є можливість вирішення справи про визначення місця проживання дитини саме національними судами.
Таким чином, сама по собі обставина проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання.
Проживання дитини за кордоном не є самостійною підставою для відмови у позові про визначення місця проживання такої дитини разом з одним з батьків в Україні, а факт повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини.
Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема:
- особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності);
- відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною);
- можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків);
- стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги);
- стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо.
Так, з урахуванням наведених висновків, суд вважає підтвердженим той факт, що малолітня дитина ОСОБА_3 дійсно з 19.04.2022 проживала у сім`ї батька та його дружини ОСОБА_6 , а з жовтня 2022 року перетнула державний кордон України та мешкає разом із бабою ОСОБА_5 у Республіці Польща, де офіційно перебуває під її опікою, до України на час розгляду справи не повернулась. Так, вказані обставини не спростовуються й стороною позивача, більш того, покладені в обґрунтування позовних вимог. Проте, на переконання суду, позивач не надав достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини із ним з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами батьків, адже в умовах воєнного стану в Україні дитині безпечніше залишатися за кордоном із опікуном, а визначення місця проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_1 не відповідатиме умовам дійсності та не є необхідним з огляду на фактичні обставини.
Крім того, з огляду на покази свідка сталі сімейні зв`язки із дитиною, спілкування та безпосередня участь у вихованні як позивача, так і його дружини, збережені. Суд визнає доведеною ту обставину, що з вказаного часу (з квітня 2022 року) матір дитини не цікавиться долею дитини, її вихованням та розвитком та не бере участі в утриманні. На користь цього висновку свідчить й наявність грошових коштів на депозитному рахунку зазначеного відділу виконавчої служби в межах здійснення примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання дитини, адже з серпня 2022 року стягувач ОСОБА_2 аліменти не отримувала, перераховані боржником ОСОБА_1 кошти на утримання дитини повертались на депозитний рахунок відділу у зв`язку із закінченням терміну зберігання поштового переказу, в подальшому перерахування поштовим переказом припинено.
Ураховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, введення в Україні воєнного стану, постійне та тривале перебування дитини з тимчасовим опікуном поза межами держави, малолітній вік дитини, усталений режим її виховання за даних умов, наявний висновок органу опіки та піклування, на переконання суду, не є обґрунтованим з огляду на встановлені під час розгляду справи її фактичні обставини.
Разом з цим, при істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати питання повторно.
Тому, беручи до уваги наведене, проаналізовані належні, достатні та допустимі докази у їх сукупності та взаємозв`язку,керуючись якнайкращими інтересами дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем.
Протилежне рішення суду свідчило б про формальний підхід до розгляду справи, суперечило б змісту рішення окружного суду Республіки Польща та зумовило б невиконуваність рішення - в порушення приписів чинного законодавства.
Разом з цим, у справі, що розглядається, встановлено, що позивач, крім вимоги про визначення місця проживання дитини, заявив й позовну вимогу про припинення стягнення аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх його доходів, що стягується згідно з рішенням Оріхівського районнопо суду Запорізької області від 03.07.2013 у справі №323/2320/13-ц. В даному контексті підстави для подальшого стягнення аліментів безпосередньо пов`язані із місцем проживання дитини. Тому стверджувати про відсутність спору у даному випадку не вбачається можливим.
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів (ст.192 СК України), визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та не встановлює чіткий перелік підстав припинення сплати аліментів.
Натомість, відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Стороною відповідача не спростовано тієї обставини, що саме позивач бере участь в утриманні доньки, вказана обставина вбачається й з показів свідка ОСОБА_6 , яка підтвердила безпосередню фінансову участь батька в покритті витрат, пов`язаних із навчанням та побутовими, особистісними потребами дитини.
На підставі наведеного, виходячи із загальних засад регулювання сімейних правовідносин, способів захисту сімейних прав, з огляду на відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, висновок органу опіки та піклування (щодо даного питання), а також, встановлену судом обставину щодо дати, з якої ОСОБА_3 не мешкає із матір`ю - відповідачкою, сплата позивачем аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки, що здійснюється на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.07.2013 в справі №323/2320/13-ц, підлягає безумовному припиненню з 19.04.2022 шляхом ухвалення відповідного рішення про задоволення позову в цій частині.
Слід наголосити, що невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту прав, і якщо таке тлумачення не призводить до порушення процесуальних прав відповідача (зокрема, щодо подання заперечень, надання відповідних доказів тощо).
Тому суд вважає, що незазначення стороною позивача при формулюванні даної позовної вимоги, дати, з якої необхідно припинити стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , не є свідченням обрання неналежного способу захисту, оскільки відповідне уточнення в рішенні суду не призводить до порушення прав відповідачки, як процесуальних, так і матеріальних, одночасно й не свідчить про вихід суду за межі позовних вимог.
Щодо позовної вимоги про визнання виконавчого листа, виданого 09.07.2013 Оріхівським районним судом Запорізької області на виконання рішення Оріхівського районного суду у Запорізькій області від 03.07.2013 в справі №323/2320/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає таке.
За змістом ч.1,2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Так, ухвалення рішення про припинення стягнення аліментів є безумовною підставою для звернення до суду із заявою в порядку ст.432 ЦПК України.
Якщо матеріали справи не зберіглися, із урахуванням змінення підсудності справ Оріхівського районного суду Запорізької області Шевченківському районному суду м.Запоріжжя, дана заява має бути розглянута після ініціювання судом або заявником питання про відновлення втраченого судового провадження. За змістом ч.1 ст.488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно, судом встановлено підстави для відмови у задоволенні позову в частині цієї позовної вимоги, враховуючи наявність спеціального порядку, передбаченого ст.432 ЦПК України.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
У п.145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
За змістом ст.44, 47 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.
Грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.
Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.
Не допускається виплата стягувачу стягнутих коштів готівкою або виплата стягнутих коштів іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових коштів заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).
У разі якщо стягнуті з боржника грошові кошти не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових коштів.
Дозвіл на перерахування коштів з депозитного рахунку надається виключно начальником органу державної виконавчої служби або уповноваженою ним особою, який є розпорядником рахунку.
Тобто, законом визначений чіткий порядок та підстави повернення грошових коштів, стягнутих в межах виконавчого провадження.
Зміст спірних правовідносин (щодо даної позовної заяви), на переконання сторони позивача, полягає в тому, що ОСОБА_1 вважає протиправним подальше збереження коштів, перерахованих як аліменти в період з серпня 2022 року на користь стягувача ОСОБА_2 , яка їх тривалий час не отримує, відповідно слід зобов`язати відповідача вчинити певні дії.
Натомість, лише в даній справі судом вирішено питання про припинення стягнення аліментів, а питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, має бути предметом окремого судового провадження.
Відповідач не відмовляв позивачу у поверненні коштів, відповідних доказів суду не надано.
Тому, на переконання суду, до подання даного позову, право позивача на отримання коштів з депозитного рахунку Оріхівського відділу державної виконавчої служби y Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відкритому в Державній казначейській службі України, по виконавчому провадженню НОМЕР_8, не є порушеним, відповідно, звернення із даною позовною вимогою є передчасним та не вимагає судового захисту. Відтак, за відсутності підтвердження протиправності дій відповідача-2, суд відмовляє у задоволенні позову у зазначеній частині.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За нормою ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно з положеннями ч.1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до наведених висновків, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виключно в частині припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 в період з 19.04.2022, що здійснювалось на користь ОСОБА_2 , щомісячно, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.07.2013 у цивільній справі №323/2320/13-ц, пр.2/323/607/13.
Щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання повернення коштів з депозитного рахунка, стягнутих в межах виконавчого провадження, судом встановлено підстави для відмови у їх задоволенні.
Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються частково, позовна вимога щодо припинення стягнення аліментів пред`явлена саме до ОСОБА_2 , відповідно, на відповідачку слід покласти судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 1 073,60 гривень, що підлягає стягненню на користь позивача. Інша частина судових витрат, сплачених позивачем, враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні трьох позовних вимог немайнового характеру, у вигляді судового збору, залишається за позивачем.
Керуючись ст. 2, 4-5,12-13, 19, 76-82, 89, 95, 128, 133, 141, 174, 178, 191, 211, 223, 247, 258-259, 263-266, 272-273, 280-283, 432, 488 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання повернення коштів з депозитного рахунка, стягнутих в межах виконавчого провадження, - задовольнити частково.
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 з 19.04.2022, що здійснювалось на користь ОСОБА_2 , щомісячно, на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.07.2013 у цивільній справі №323/2320/13-ц, пр.2/323/607/13.
У задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання повернення коштів з депозитного рахунка, стягнутих в межах виконавчого провадження, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).
Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 22.03.2024.

Суддя Л.А. Вайнраух