ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2836/24 Справа № 210/2074/23 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 210/2074/23 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди завданої професійного захворювання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»

на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2023 року (суддя Вікторович Н.Ю.), ухвалене в приміщенні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він з 31 травня 1982 року по 02 жовтня 1996 року працював підземним гірничим робітником, підземним бурильником шпурів, підземним прохідником, підземним заступником начальника дільниці, підземним начальником дільниці шахти «Севєрная» (на українській мові «Північна») Рудоуправління ім. Кірова, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». 04 жовтня 1986 року під час виконання своїх службових обов`язків підземного бурильника шпурів з позивачем стався нещасний випадок, про що було складено акт про нещасний випадок на виробництві №1-10 від 04 жовтня 1986 року. Крім того, внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах праці, а саме 14 років та 4 місяці у нього були виявлені професійні захворювання: вібраційна хвороба першого ст., з синдромами вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок, з помірно вираженою нейродистрофією у вигляді гіпотофії м`язів плечового поясу та дв. плечолопаткового періартрозу ПФС 2 ст. та кохлеарний неврит з помірним зниженням слуху. По факту вказаного професійного захворювання було складено Акт б/н розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20 квітня 1995 року та Акт б/н розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28 жовтня 1996 року. Відповідно до виписки із акту освідування у ЛТЕК від 10 травня 1995 року позивачу було встановлено 30 % втрати професійної працездатності (по вібраційний хворобі первинно). Згідно Виписки із акту освідування у ЛТЕК від 23 серпня 1995 року позивачу було встановлено 40 % втрати працездатності (30 % по вібраційній хворобі повторно та 10 % по черепно-мозковій травмі первинно). Випискою із акту освідування у ЛТЕК від 13 січня 1997 року позивачу було встановлено 45 % втрати професійної працездатності (5 % по кохлеарному невриту первинно, 40 % по черепно-мозковій травмі повторно). У подальшому позивачем було пройдено повторні освідчення у ЛТЕК у 1999, 2000, 2001 роках та згідно виписки із акту освідування у ЛТЕК від 08 грудня 2004 року позивачу було встановлено 45 % втрати професійної працездатності безстроково та 3 групу інвалідності (по черепно-мозковій травмі, вібраційній хворобі та кохлеарному невриті). У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено звичайний спосіб життя позивача, останній позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання. Внаслідок отриманого професійного захворювання та черепно-мозкової травми, позивач змушений тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування.

Враховуючи вищезазначене, просив суд стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на свою користь 268 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 220 000 грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір 2 200 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди ОСОБА_1 . Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням тривалості роботи позивача на підприємстві відповідача, характеру та обсягу його душевних та фізичних страждань, їх тривалості, змін в житті, викликаних втратою професійної працездатності, зокрема 10 % по черепно-мозковій травмі та 30 % по вібраційній хворобі, втрати працездатності безстроково, тобто невідворотності та сталості наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального права, просить рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2023 року змінити в частині суми відшкодування моральної шкоди, збільшивши її розмір до 268 000 грн.

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», апелянт вказує, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також таким, що не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванні в цивільній справі всіх обставин в їх сукупності, а висновки суду, викладені у вказаному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справ, що призвело до прийняття незаконного оскаржуваного судового рішення та є підставою для його скасування.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір суми за моральну шкоду не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості по даній категорії справ. Крім того, суд не врахував ступінь вини та бездіяльність відповідача по створенню безпечних умов та тяжкість ушкодження здоров`я і моральних страждань, які переносить позивач.

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ДП «Рудоуправління ім. Кірова» не передавало свої права та обов`язки відповідачу, отже, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ДП «Рудоуправління ім. Кірова», діяльність якого 20 вересня 2011 року припинена без правонаступництва. З цього слідує, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є неналежним відповідачем у цій справі. Також суд першої інстанції в своєму рішенні посилається на Закон СРСР «Про державне підприємство (об`єднання), який вже втратив чинність на момент прийняття Наказу № 165 від 19.04.2001 та Акту прийому передачі основних фондів від 29.05.2001.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційні скарги сторін до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 з 31 травня 1982 року по 02 жовтня 1996 року працював підземним гірничим робітником, підземним бурильником шпурів, підземним прохідником, підземним заступником начальника дільниці, підземним начальником дільниці шахти «Севєрная» (на українській мові «Північна») Рудоуправління ім. Кірова. 04 жовтня 1986 року під час виконання своїх службових обов`язків підземного бурильника шпурів з позивачем стався нещасний випадок, про що було складено акт про нещасний випадок на виробництві №1-10 від 04 жовтня 1986 року.

Внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах праці, а саме 14 років та 4 місяці у нього були виявлені професійні захворювання: вібраційна хвороба першого ст., з синдромами вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок, з помірно вираженою нейродистрофією у вигляді гіпотофії м`язів плечового поясу та дв. плечолопаткового періартрозу ПФС 2 ст. та кохлеарний неврит з помірним зниженням слуху. По факту вказаного професійного захворювання було складено Акт б/н розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20 квітня 1995 року та Акт б/н розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28 жовтня 1996 року.

Відповідно до виписки із акту освідування у ЛТЕК від 10 травня 1995 року позивачу було встановлено 30 % втрати професійної працездатності (по вібраційний хворобі первинно).

Згідно Виписки із акту освідування у ЛТЕК від 23 серпня 1995 року позивачу було встановлено 40 % втрати працездатності (30 % по вібраційній хворобі повторно та 10 % по черепно-мозковій травмі первинно).

Випискою із акту освідування у ЛТЕК від 13 січня 1997 року позивачу було встановлено 45 % втрати професійної працездатності (5 % по кохлеарному невриту первинно, 40 % по черепно-мозковій травмі повторно).

У подальшому позивачем було пройдено повторні освідчення у ЛТЕК у 1999, 2000, 2001 роках та згідно виписки із акту освідування у ЛТЕК від 08 грудня 2004 року позивачу було встановлено 45 % втрати професійної працездатності безстроково та 3 групу інвалідності (по черепно-мозковій травмі, вібраційній хворобі та кохлеарному невриті).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункт 1,2 частини 3 статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального праває обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно із пунктами 1, 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі не можна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди через отримані позивачем моральні страждання. Разом з тим, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими доводи відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до вимог статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно з пунктом 1 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, що діяли на час виникнення правовідносин, власник підприємства, установи і організації (надалі - підприємство) або уповноважений ним орган (надалі власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків (надалі ушкодження здоров`я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Доказом вини власника можуть бути: акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання; висновок службових осіб (органів), які здійснюють контроль і нагляд за охороною праці та дотриманням законодавства про працю, або профспілкового органу щодо причин ушкодження здоров`я; медичний висновок про професійне захворювання; вирок або рішення суду, постанова прокурора, висновок органів дізнання або попереднього слідства; рішення про притягнення винних осіб до адміністративної або дисциплінарної відповідальності; рішення органів соціального страхування про відшкодування власником витрат на допомогу працівникові в разі тимчасової непрацездатності у зв`язку з ушкодженням здоров`я; показання свідків та інші докази.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу, встановлений письмовими доказами, оскільки у зв`язку з виробничою травмою йому первинно було встановлено 10 % втрати працездатності, та у зв`язку із професійним захворюванням йому первинно було встановлено 30 % втрати працездатності, у зв`язку з чим він систематично переносить біль, захворювання призвело до безстрокової втрати позивачем професійної працездатності в ступені 45 %, встановлення третьої групи інвалідності, погіршенні функцій організму.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Колегія суддів, беручи до уваги встановлення стійкої втрати працездатності позивача, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 180 000 грн.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачу моральної шкоди буде 180 000 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту правонаступництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та шахти ДП Рудоуправління ім. Кірова шахти «Северная» РУ ім. Кірова.

За змістом частини 1 статті 37 ЦК УРСР було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Статтею 466 ЦК УРСР визначено, що в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних з неї у зв`язку з заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоров`я чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов`язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року №43/79/5 (далі Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань.

Розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць.

Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського.

Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта «імені Кірова», на якій працював позивач на момент отримання ним професійного захворювання, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно статті 37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки ) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання )» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», до якої відносилась шахта «імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

З огляду на вищезазначене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником шахти «Северная» РУ імені Кірова та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, враховуючи обставини в даній справі, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити такий розмір зі 220 000 грн до 180 000 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно положення, закріпленого в пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення пункту 2 частини 1 статі. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень пункту 3 частини 3 статті 175, пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави та зменшує цей розмір з 2 200 грн. до 1 800 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2023 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача ОСОБА_1 змінити, зменшивши цей розмір з 220 000 гривень до 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2023 року в частині розміру судового збору, стягнутого з відповідача Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2023 року на користь держави змінити, зменшивши цей розмір з 2 200 гривень до 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді Я.М.Бондар

В.П.Зубакова