Провадження № 4-с/202/36/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Дніпро

в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представник скаржника - ОСОБА_1 ,.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», боржник: ОСОБА_2 , на бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби,-

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2024 року ОСОБА_2 в особі представника, адвоката Окунєва І.С., через систему «Електронний суд» звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із скаргою на бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби, відповідно до якої просила зняти арешт та заборону на відчуження майна ОСОБА_3 , накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.03.2018 року ВП № 48836002 (номер запису про обтяження № 25221475/спеціальний розділ), припинити (зняти) вказане обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В обґрунтування скарги посилаючись на те, що 04.09.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №2/0417/6480/2012 було ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором: стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість кредитним договором № МК-04-08 від 15.12.2008 р. у сумі 626 890 грн. 83 коп.; стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості у розмірі 10 000,00 грн. та суму судового збору у розмірі 3 219, 00 грн.

01.10.2012 р. Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист №2/0417/6480/12. На підставі вказаного виконавчого листа Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, було відкрито виконавче провадження ВП №48836002.

В межах виконавчого провадження ВП №48836002 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.03.2018 р., що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (номер запису про обтяження №25221475 / спеціальний розділ).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2019 р. у цивільній справі №0417/11532/2012 заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2012 р. по справі №2/0417/6480/12 за позовною заявою ПАТ КБ «Приват Банк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасовано

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2020 р. у цивільній справі №0417/11532/2012 позовну заяву ПАТ КБ «Приват Банк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без розгляду

За таких обставин, підстави для вжиття заходів виконавчого провадження відпали, і виникла необхідність зняти арешт та заборону на відчуження, що були накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.03.2018 р. ВП №48836002.

Оскільки зняття арешту та заборону на відчуження не виявилось можливим, ОСОБА_2 звернулася до суду з даною скаргою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 березня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної скарги визначено суддю Слюсар Л.П.

Ухвалою від 15 березня 2024 року скаргу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник скаржника у судовому засіданні скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник суб`єкта оскарження: Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ) в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. .

Представник стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Суд заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, матеріали справи №0417/11532/2012, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2012 року по справі №2/0417/6480/2012 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №MR-04-08 від 15.02.2008 року у сумі 626890 грн. 83 коп.; стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 10000,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3219 грн. 00 коп.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2012 року скасовано і призначено справу до розгляду.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2020 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Відповідно до листа Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ) ( правонаступник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області) від 13.03.2024 року №19199, на виконанні у Відділі перебував виконавчий лист №2/0417/6480/2012 від 01.10.2012 виданий Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про солідарне стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №MR-04-08 від 15.02.2008 року у сумі 626890 грн. 83 коп.; стягнення солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 10000,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3219 грн. 00 коп. Виконавче провадження №48836002 відкрито 24.09.2015.

16.03.2018 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно даних АСВП, станом на 13.03.2024 вищевказаний виконавчий документ повторно до відділу не надходив та на виконанні не перебуває. Матеріали виконавчого провадження №48836002 знищені у зв`язку з закінченням передбаченого законодавством терміну його зберігання.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 від 12.03.2024 року, наданої скаржником, міститься актуальна інформація зі спеціального розділу, актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження: 25221475 (спеціальний розділ), державна реєстрація 13.03.2018, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №48836002, виданий 13.03.2018, видавник: старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Сладь Т.П.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках, на підставі судових рішень.

Разом з тим, за частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 вказано, що право на обрання порядку звернення до суду належить заінтересованій особі. В свою чергу, суд має захистити інтереси особи, незалежно від обраного нею способу, як в порядку позовного провадження, так і в порядку контролю за виконанням судового рішення.

Як вбачається із долучених доказів на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в період з 24.09.2015 по 16.03.2018 перебувало виконавче провадження №48836002 з виконання виконавчого листа №2/0417/6480/2012 виданого 01.10.2012 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №MR-04-08 від 15.02.2008 року у сумі 626890 грн. 83 коп.; стягнення солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 10000,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3219 грн. 00 коп. Виконавче провадження №48836002 завершено, арешт не знято.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи із вищевикладеного, оскільки ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2012 року, на виконання якого 01.10.2012 року судом було видано виконавчий лист №2/0417/6480/2012 та Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 24.09.2015 року було відкрито виконавче провадження №48836002, виконавчий документ 16.03.2018 року повернено стягувачу, обтяження майна ОСОБА_2 державним виконавцем не знято та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 від 12.03.2024 року наявний запис щодо арешту на майно ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 48836002, тому, суд доходить висновку, що оскільки рішення на підставі якого видано виконавчий лист скасовано, то скарга підлягає задоволенню.

Керуючись: Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, ст.ст. 4, 447-453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ) (10014, м. Житомир, м-н Соборний, буд. 1, ), стягувач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ), боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби -задовольнити.

Зняти арешт та заборону на відчуження майна ОСОБА_3 , накладені постановою про арешт майна боржника від 13.03.2018 року ВП № 48836002 (номер запису про обтяження №25221475/спеціальний розділ), припинити (зняти) вказане обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, шляхом подачі у 15-ти денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст буде складено 02.04.2024 року.

Суддя Л.П. Слюсар