ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2078/23
Провадження №2/477/241/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем cудових засідань Кислою І.В.,

розглянувши в м. Мкилаєві у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, та на земельну ділянку, площею 0,1130 га, виділену для його обслуговування, розташовані по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті ОСОБА_2 залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність неналежних документів щодо прийняття спадщини та родинних відносин з померлим.

Посилаючись на те, що прийняв спадщину, так як проживав з померлим не менше п`яти років до часу відкриття спадщини однією сім`єю, оскільки ОСОБА_2 та його дружина, яка померла раніше, були похилого віку і потребували сторонньої допомоги, яку він здійснював, тому вважав, що прийняв спадщину, але через відсутність документальних даних про реєстрацію проживання з померлим, не може це підтвердити, тому просив суд з врахуванням прийняття ним спадщини визнати за ним право власності на зазначені будинок та земельну ділянку.

В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином; від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності, а представник відповідача в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення та оформлення спадщини за спадкоємцями.

Суд, вважаючи за можливе відповідно до ст. 200 ЦПК України здійснити розгляд справи в підготовчому судовому засіданні за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Михайло-Ларине Миколаївського району (раніше територія Жовтневого та Вітовського району) Миколаївської області помер громадянин ОСОБА_2 і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді будинку, розташованого в цьому ж селі по АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, площею 0, 1130 га, виділеної для його обслуговування.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті

(ст. 1233 ЦК України).

За свого життя ОСОБА_3 заповіту не склав, тому спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом.

На час відкриття спадщини (час смерті) ОСОБА_2 з ним проживав фактично не менше п`яти років ОСОБА_1 (позивач), який таким чином прийняв спадщину, так як доглядав за померлим, мав з ним спільний бюджет та відносини. Таким чином він відноситься до спадкоємців першої четвертої черги спадкування, який прийняв спадщину (ст. 1264 ЦК України).

Це зокрема підтверджується довідками Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 02 серпня 2023 року № 247 та від 05 січня 2024 року № 7/02-42 на час смерті ОСОБА_2 з ним проживав однією сім`єю без реєстрації ОСОБА_1 позивач.

Інших спадкоємців за законом не встановлено.

Однак звернувшись до нотаріус за оформленням спадщини ОСОБА_1 отримав письмове роз`яснення про неможливість нотаріального оформленням спадщини через непредставлення документів щодо родинних відносин із померли з документами про прийняття спадщини.

За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, нотаріус перевіряє коло спадкоємців, факт прийняття спадщини, наявність документів на майно, а за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи спадковий будинок та земельну ділянку ОСОБА_2 набув у власність відповідно до договору купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року, укладеного із ОСОБА_4 . На підставі цього договору, 13 травня того ж року він зареєстрував право власності на будинок, а 03 вересня 2009 року на підтвердження права власності на землю отримав державний акт серії ЯЗ № 126816, кадастровий номер ділянки :01:020:0007.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та земельна ділянка площею 0,1130 га за життя належали ОСОБА_2 і після його смерті входять до складу спадщини, а тому в порядку спадкування, з врахування встановлених зазначених обставин, повинна відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі, як спадкоємцю за законом.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, та на земельну ділянку, площею 0,1130 га, виділену для будівництва і обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:020:0007, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко