ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1033/24 Справа № 193/294/22 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Бортник В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №193/294/22 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - відділ призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, з апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2022 року та ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Шумської О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

В обґрунтування заяви зазначив, що свою трудову діяльність ОСОБА_1 , розпочав з 1978 року в колгоспі «Побєда» Софіївського району Дніпропетровської області, в якому працював до 08 лютого 1994 року. 08 лютого 1994 року колгосп «Побєда» був реорганізований в КСП «Перемога», в якому заявник пропрацював до 31 березня 2000 року. Про що свідчать відповідні записи у трудової книжці колгоспника № НОМЕР_1 від 23.02.1993 року.

24 березня 2022 року заявник звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області з документами для призначення пенсії за віком, але рішенням №40 від 07.04.2022 року в призначенні пенсії йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи, так як за наданими ним документами страховий стаж складає 23 роки 05 місяців 13 днів, при необхідному - 29 років.

У рішенні №40 від 07.04.2022 також додатково повідомлено, що до страхового стажу не враховано періоди роботи в колгоспі з 01.01.1978 по 31.12.1998 роки, які вказано в архівній довідці №116/2-82/01-25 від 11.03.2022, яка видана Софіївським трудовим архівом Софійської селищної ради, оскільки дані ПІБ не відповідають ПІБ паспорту.

Трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 від 23.02.1993 року видана колгоспом «Победа» Софіївського району Дніпропетровської області на ім`я ОСОБА_1 (запис зроблено російською мовою), що відповідає даним паспорта НОМЕР_2 від 14.12.1998, зазначених на сторінці 2 та містить записи відомостей про роботу в цьому колгоспі та в КСП «Перемога» за 1978-2000 роки. Проте в архівній довідці про стаж роботи зазначено №116/2-82/01-25 від 11.03.2022, яка видана Софіївським трудовим архівом Софіївської селищної ради Дніпропетровської області зазначено, що згідно архівних документів колгоспу «Побєда» та КСП «Перемога» у розрахунково-платіжних відомостях колгоспників з нарахування заробітної плати та книгах обліку за 1978-2000 роки відсутнє прізвище ОСОБА_1 , але в книзі обліку трудового стажу та заробітку колгоспників за 1978-2000 роки значиться « ОСОБА_2 », тобто відомості про ім`я записані невірно, а відомості про по батькові записані скорочено, що не відповідає даним паспорту заявника.

Так як трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 від 23.02.1993 року, архівна довідка №116/2-82/01-25 від 11.03.2022 «про стаж роботи» є документами для призначення пенсії та для визначення розміру пенсії згідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», їх слід вважати правовстановлюючими документами.

За час роботи в колгоспі «Победа» та КСП «Перемога» заявник не звертався до керівництва із проханням про внесення відповідних змін до розрахунково-платіжних відомостей та книг обліку трудового стажу по тій причині, що виправлені записи в них не створювали йому ніяких незручностей і він не надавав цьому факту ніякого правового значення.

Внести відповідні виправлення до розрахунково-платіжних відомостей, які були зроблені в колгоспі «Победа» та КСП «Перемога» Софіївського району Дніпропетровської області в даний час не представляється можливим, у зв`язку з припиненням їх діяльності. Без усунення вищезазначених розбіжностей заявник позбавляєтьсяся права на оформлення пенсії за віком.

Встановлення факту належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 даних, які викладені у правовстановлюючому документі, а саме: в архівній довідці №116/2-82/01-25 від 11.03.2022, яка видана Софіївським трудовим архівом Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, про стаж роботи у колгоспі «Победа» та КСП «Перемога» на підставі розрахунково-платіжних відомостей колгоспників та книги обліку трудового стажу колгоспників за 1978-2000 роки, заявнику необхідно для звернення до Пенсійного Фонду України по справі щодо призначення та нарахування пенсії за віком.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - відділ призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задоволено.

Встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , правовстановлюючого документа - архівної довідки №116/2-82/01-25 вад 11.03.2022, яка видана Софіївським трудовим архівом Софіївської селищної ради Дніпропетровської області про стаж роботи в колгоспі «Побєда» та КСП «Перемога» за 1978-2000 роки на підставі архівних документів на ім`я « ОСОБА_2 ».

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року виправлено описку допущену у рішенні Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2022 року, вказано третім абзацом в резолютивній частині рішення: «Пенсійні виплати проводити починаючи з березня місяця».

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати третій абзац резолютивної частини рішення суду та скасувати ухвалу суду про виправлення описки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, неретельно дослідив наявні докази та дав їм неналежну оцінку, в результаті чого постановив незаконну та необґрунтовану ухвалу. Так, при зверненні до суду ОСОБА_1 в заяві про встановлення юридичного факту від 12 квітня 2022 року не ставив питання щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити чи виплатити пенсію, оскільки такі вимоги можуть розглядатися лише в адміністративному судочинстві. Право на призначення пенсії з березня місяця ОСОБА_1 не має, оскільки у останнього відсутній стаж на цю дату, факт належності заявнику архівних довідок, які підтверджують стаж, встановлено саме в рішенні від 06 червня 2022 року, а тому вимога про проведення пенсійних виплат заявнику з березня місяця на підставі ухвали суду, якою виправлено описки в рішенні про встановлення юридичного факту є порушенням цивільного та адміністративного судочинства, та є передчасною, оскільки заявнику в першу чергу на підставі поданої ним заяви про призначення пенсії та в подальшому проводиться розрахунок пенсії та її виплата.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інший учасник справи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду про виправлення описки підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції зміні виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про виправлення описки від 05.07.2022р. та рішення суду від 06.06.2022р. в частині доповнення його резолютивної частини абзацом третім, яким встановлено початок періоду призначення виплат заявнику.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 від 23.02.1993 року видана колгоспом «Победа» Софіївського району Дніпропетровської області на ім`я ОСОБА_1 (запис зроблено російською мовою), відповідає даним паспорта НОМЕР_2 від 14.12.1998, зазначених на сторінці 2 та містить записи відомостей про роботу в цьому колгоспі та в КСП «Перемога» за 1978-2000 роки.

Відповідно до архівної довідки №116/2-82/01-25 від 11.03.2022, яка видана Софіївським трудовим архівом Софіївської селищної ради Дніпропетровської області про стаж роботи зазначено, що згідно архівних документів колгоспу «Побєда» та КСП «Перемога» у розрахунково-платіжних відомостях колгоспників з нарахування заробітної плати та книгах обліку за 1978-2000 роки відсутнє прізвище ОСОБА_1 , але в книзі обліку трудового стажу та заробітку колгоспників за 1978-2000 роки значиться « ОСОБА_2 » тобто відомості про ім`я записані невірно, а відомості про по батькові записані скорочено, що не відповідає даним паспорту заявника.

24 березня 2022 року заявник звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області з документами для призначення пенсії за віком, але рішенням № 40 від 07,04,2022 року в призначенні пенсії йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи, так як за наданими ним документами, його страховий стаж складає 23 років 05 місяців 13 днів, при необхідному - 29 років.

Крім того, зазначено, що до страхового стажу не враховано періоди роботи в колгоспі з 01.01.1978 по 31.12.1998 роки, які вказано в архівній довідці № 116/2-82/01-25 від 11.03.2022, яка видана Софіївським трудовим архівом Софійської селищної ради, оскільки дані ПІБ не відповідають ПІБ паспорту.

Як зазначено вище, встановлення належності архівної довідки заявнику необхідно для звернення до Пенсійного Фонду України по справі щодо призначення та нарахування пенсії за віком.

Задовольняючи вимоги заявника, суд виходив з того, що факт належності архівної довідки повністю доведений доказами, які знаходяться в матеріалах справи.

При цьому суд першої інстанції правильно надав оцінку доказам та послався на норми ЦПК України, роз`яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України та судову практику.

Зокрема на статті 293 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У пункті 12 Постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що на підставі п.6 ст.273 ЦПК України суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Згідно резолютивної частині рішення суду від 06.06.2022р. встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , правовстановлюючого документа - архівної довідки №116/2-82/01-25 вад 11.03.2022, яка видана Софіївським трудовим архівом Софіївської селищної ради Дніпропетровської області про стаж роботи в колгоспі «Побєда» та КСП «Перемога» за 1978-2000 роки на підставі архівних документів на ім`я « ОСОБА_2 ».

В зазначеній частині рішення суду апелянтом не оскаржується.

Разом з тим, ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05.07.2022р. задоволено заяву ОСОБА_1 «про виправлення описки» та виправлено описку, допущену в рішенні від 06 червня 2022 року, зазначено третім абзацом в резолютивній частині рішення: «Пенсійні виплати проводити починаючи з березня місяця».

Відповідно до ст.269 ЦПК України суд може з власної ініціативи, або за заявою учасників справи, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року зазначено, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року в справі №300/765/15-ц (провадження №61-7654св20) вказано, що «судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу. Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його прав осудності».

Виходячи з позиції Верховного Суду України (ухвала Верховного Суду України у справі №6-788цс16 від 22.02.2017р.), суд може виправити лише ті описки або арифметичні помилки, яких він сам припустився.

Як вбачається із заяви, ОСОБА_1 просив суд встановити факт належності йому правовстановлюючого документа архівної довідки №116/2-82/01-25 від 11.03.2022, яка видана Софіївським трудовим архівом Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, про стаж роботи у колгоспі «Победа» та КСП «Перемога» на підставі розрахунково-платіжних відомостей колгоспників та книга обліку трудового стажу колгоспників за 1978-2000 роки, яка йому необхідна для звернення до Пенсійного Фонду України з приводу призначення та нарахування пенсії за віком. Вимог щодо початку періоду призначення пенсії заявником не ставилось.

Таким чином, постановлюючи ухвалу про виправлення описки і доповнивши резолютивну частину судового рішення третім абзацем: «Пенсійні виплати проводити починаючи з березня місяця», суд першої інстанції фактично змінив зміст судового рішення. Фактично суд у справі окремого провадження вирішив питання пов`язане зі спором про право встановлення початку періоду пенсійних виплат позивачу, яке розглядається в іншому порядку і колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

Колегія суддів зазначає, що згідно до ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого

постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Дискреційні повноваження - це законодавча встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу і верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» (заява № 49017/99) зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

На час ухвалення рішення судом першої інстанції, рішення Пенсійним фондом щодо призначення заявнику пенсійних виплат прийняте не будо, питання про призначення виплат та (або) часу їх призначення заявник не ставив і не міг ставити в даній справі, яка розглядається в окремому проваджені, тобто оскаржувана ухвала, якою внесено зміни в судове рішення по встановленню факту, постановлена з порушенням вимог закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права…. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Дніпропетровській області підлягає задоволенню, ухвала Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року про виправлення описки підлягає скасуванню, як ухвалена з порушенням норм процесуального права, оскаржуване рішення слід змінити, виключивши з його резолютивної частини третій абзац, яким встановлено «Пенсійні виплати проводити починаючи з березня місяця».

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючі апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст.4 Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з заявника на користь ГУ ПФУ в Дніпропетровській області суму судового збору у розмірі 2742,64 грн., за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року про виправлення описки скасувати.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2022 року змінити. Виключити з резолютивної частини рішення абзац третій, яким встановлено «Пенсійні виплати проводити починаючи з березня місяця».

В решті частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 2742 (дві тисячі сімсот сорок дві) грн. 64 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 06 березня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв