Справа № 146/1206/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2024 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ремізової Т.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щетніцького Володимира Степановича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Щетніцький В.С. звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач купила у ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 . Даний будинок ОСОБА_5 успадкувала після смерті своєї сестри ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 отримала гроші, а позивачу передала правостановлюючі документи - технічний паспорт на будинок і свідоцтво про право на спадщину за заповітом. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Єдиним спадкоємцем залишився її син ОСОБА_7 . На даний час у вказаному будинку позивач проживає та за власні кошти проводить поточні та капітальні ремонти по утриманні будинку, регулярно сплачує комунальні платежі. Вона відкрито та безперервно володіє квартирою і проживає в ній більше 10 років. В зв`язку з цим позивачка змушена звернутись до суду та просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 01 вересня 2023 року відкрито провадження у даній справі і призначено підготовче засідання на 31 жовтня 2023 року.

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року залучено по даній справі правонаступників відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява, в якій не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просить справу розглянути без її участі, позов визнає, вказала, ОСОБА_1 купила влітку 2010 року у матері покійного чоловіка ОСОБА_7 - ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 і з тієї пори проживає в ньому.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій позов визнає, просить його задовольнити.

Від відповідачки ОСОБА_4 надійшла заява, в якій позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 з 2010 року (а.с. 7).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06 квітня 2016 року видно, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (а.с.5).

Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем житлового будинку з господарчими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (а.с.4).

Згідно довідки від 23 червня 2023 року № 227 комунального підприємства «Могилів-Подільського міжрайонного бюро технічної інвентаризації», відповідно до проведеної інвентаризації станом на 14.06.2023 року об`єкт нерухомого майна розташований по АДРЕСА_1 складається з : житлового будинку літ. "А", веранда літ. "а", ганку літ. "а1", загальною площею - 45,0 кв.м., житловою площею - 33,80 кв. м., сараю літ. "Б", літньої кухні-гаражу літ ."В", огорожі - 1,2, 3, 4. Згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності на дане майно зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с.10).

З копії технічного паспорта на будинок АДРЕСА_2 встановлено що він виготовлений на ім`я позивачки.(а.с.9).

З виписки із погосподарської книги № 2 Паланського старостинського округу Томашпільської селищної ради видно, що в господарстві за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с.15).

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить на праві власності іншій особі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Основною підставою для застосування набувальної давності як підстави для виникнення права власності у користувача майном є те, що майно щодо якого ставиться таке питання є таким, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, враховуючи те, що позов відповідачами визнано, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 78, 95, 163, 141, 200, 206, 263 - 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щетніцького Володимира Степановича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 29 березня 2024 року.