Справа № 463/3986/21 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/3135/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування шкоди.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму судового збору в розмірі 756 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 6000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовлено.

20 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування клопотання покликається на те, що 12 липня 2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч»» укладено договір про надання професійної правничої допомоги №0034-ц, за умовами якого адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором. Стверджує, що загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які поніс відповідач в суді першої інстанції, становить 25 250,00 грн. та складається з вартості послуг адвокатського об`єднання щодо надання правничої допомоги відповідачу в суді першої інстанції в розмірі 9 000,00 грн. та вартості послуг адвоката з участі в судових засіданнях в розмірі 16 250 грн., з розрахунку 1250,00 грн. за кожне прибуття адвоката для участі в судовому засіданні. Вказує, що витрати на правничу допомогу є фактично понесеними, оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно з договірними зобов`язаннями. Вважає, що суд може зменшити витрати на правничу допомогу у випадку доведення іншою стороною їх неспівмірності. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 250,00 грн

Додатковим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.

В решті заяву залишено без задоволення за безпідставністю.

Додаткове рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що гонорар є формою винагороди адвоката за надання правничої допомоги клієнту, порядок обчислення, підстави для зміни його розміру та умови сплати визначаються в договорі про надання правничої допомоги, враховуючи складність справи, кваліфікацію і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Зазначає, що заявник має право на компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обгрунтованим. Вказує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що підлягає сплаті відповідною стороною. Вважає, що суд першої інстанції, розподіляючи витрати на правничу допомогу, лише перерахував послуги, які були надані, не надавши їм належної правової оцінки, що призвело до ухвалення судом необгрунтованого додаткового рішення. Звертає увагу, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийнято рішення, понесених витрат, але і спонукання осіб від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин. З наведених підстав просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 29 січня 2024 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 15 січня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 29 січня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн., що відповідає критеріям дійсності та необхідності задля захисту судом прав та інтересів відповідача, а також враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений адвокатом на їх надання, значення справи для її учасників.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву, відповідач просив стягнути з ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Крім того, до закінчення судових дебатів та ухвалення рішення у справі ним подано заяву, в якій він просив продовжити строк надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги № 0034-ц від 12 липня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Автопоміч», детальний опис робіт (наданих послуг), складений 18 вересня 2023 року, рахунок-фактуру № 13/07-21 від 13 липня 2021 року та квитанцію про оплату послуг.

За умовами договору про надання правової допомоги № 0034-ц від 12 липня 2021 року адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати клієнту професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених даним договором та додатками до нього.

Пунктом 3.1. договору про надання правової допомоги № 0034-ц від 12 липня 2021 року передбачено, що вартість наданих адвокатським об`єднанням послуг та порядок розрахунків сторони передбачають в додатках до цього договору.

В додатку № 2 до договору про надання правової допомоги № 0034-ц від 12 липня 2021 року передбачено, що вартість послуг адвокатського об`єднання щодо надання правничої допомоги клієнту по захисту його інтересів в суді першої інстанції становить 9000 грн. Крім того, сторонами погоджено, що за кожне прибуття адвоката для участі в судовому засіданні щодо надання правової допомоги клієнту сплачується плата в розмірі 1250,00 грн.

Квитанцією № 118 від 26 липня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_1 сплатив на рахунок Адвокатського бюро «Автопоміч» 9 000 грн. за надані послуги з професійної правничої допомоги згідно з договором про надання правової допомоги № 0034-ц від 12 липня 2021 року.

Згідно з детальним описом наданих адвокатом послуг, складеним 18 вересня 2023 року, адвокатським об`єднанням на виконання умов договору про надання правової допомоги № 0034-ц від 12 липня 2021 року надано послуги з правничої допомоги, загальна вартість яких становить 25 250,00 грн., що складаються з послуг, які полягають в консультуванні клієнта, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини між позивачем та відповідачем, аналіз судової практики, формування правової позиції та вибір стратегії захисту, підготовка відзиву, вартість яких становить 9000 грн., а також послуг з участі в судових засіданнях, вартість яких складає 16 250,00 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Враховуючи особливості предмета спору, ціну позову, складність справи та її значення для сторін, час, необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених у виставленому адвокатом рахунку, колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягав зменшенню і з тих підстав, що судові засідання у справі неодноразово відкладалися, в тому числі і за клопотанням відповідача, його представника, і з тринадцяти судових засідань відповідач та його представник були присутні лише у трьох судових засіданнях, а саме, 07.12.22 року, тривалість судового засідання 12 хв., 27.02.2023 року тривалість судового засідання -10 хв., 13.09.2023 року тривалість судового засідання 14 хв., а відтак не підлягали стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу за надання адвокатських послуг за участь в судових засіданнях з розрахунку 1250.00 грн. за одне судове засідання, в розмірі, визначеному адвокатом 16250.00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, суд втрутився у договірні відносини між адвокатом та клієнтом, не заслуговують на увагу, оскільки суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою, з урахуванням всіх аспектів і складності справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції вірно врахував обсяг наданих послуг з правничої допомоги, виконану представником відповідача роботу з підготовки процесуальних документів під час розгляду справи в суді першої інстанції, участь в судовому засіданні, а також конкретні обставини даної справи, її складність, незмінність правової позиції сторін у справі, відсутність необхідності вивчення адвокатом додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі, принцип співмірності судових витрат, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер, а також врахував клопотання ОСОБА_3 про відмову в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу.

На думку колегії суддів заявлені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, участю в судових засіданнях, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, розмір гонорару, визначений відповідачем та його представником, є завищеним, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 29.01.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк