Справа № 640/2658/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2024 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Демченко С.В.,
представника позивача адвоката Швець С.В.,
представника відповідача адвокат Ніколаєва В.О.,
секретар судового засідання Кошова О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 , про стягнення боргу за договором позики та за розписками,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 з позовом, яким, з урахуванням уточнень, просила стягнути з ОСОБА_2 , на свою користь борг у сумі 287 350 доларів США, що станом на 07.12.2017 року є еквівалентом 7 755 576,50 грн. та судовий збір у розмірі 8 810 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, послалась на те, що у період з 27.10.2006 по 15.10.2016 ОСОБА_2 , який був чоловіком ОСОБА_5 , позичав у ОСОБА_1 гроші, що були спільними сімейними коштами, у розмірі 287 350 доларів США, що на день підписання позову становило еквівалент 7 755 576,50 грн., які зобов`язувався повернути. Грошові кошти надавались відповідачу на розвиток бізнесу. Факт передачі грошових коштів підтверджується розписками, копії яких додані до позовної заяви, а саме
- 01.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 08.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 16.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 22.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 04.12.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 15.12.2006 на суму 7800 доларів США ;
- 22.12.2006 на суму 3250 доларів США ;
- 28.12.2006 на суму 3250 доларів США ;
- 30.12.2006 на суму 3250 доларів США ;
- 10.01.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 12.01.2007 на суму 6500 доларів США ;
- 19.01.2007 на суму 5200 доларів США ;
- 24.01.2007 на суму 4550 доларів США ;
- 28.01.2007 на суму 5200 доларів США ;
- 02.02.2007 на суму 3900 доларів США ;
- 11.02.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 15.02.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 17.02.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 20.02.2007 на суму 3900 доларів США ;
- 25.02.2007 на суму 3900 доларів США ;
- 09.03.2007 на суму 1950 доларів США ;
- 12.03.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 22.03.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 29.03.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 29.03.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 29.03.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 03.04.2007 на суму 1000 доларів США ;
- 04.04.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 06.04.2007 на суму 1000 доларів США ;
- 12.04.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 17.04.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 19.04.2007 на суму 4000 доларів США ;
- 24.04.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 27.04.2007 на суму 4000 доларів США ;
- 25.05.2007 на суму 7000 доларів США ;
- 01.06.2007 на суму 6700 доларів США ; .
- 12.06.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 14.06.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 16.06.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 20.06.2007 на суму 2300 доларів США ;
- 30.10.2007 на суму 1100 доларів США ;
- 01.11.2007 на суму 1000 доларів США ;
- 08.11.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 11.11.2007 на суму 2000 доларів США ;
Також позивач зазначила, що 18.10.2014 відповідачем була складена нотаріально посвідчена розписка № 3841, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Е.В., на загальну суму 277 350,00 (двісті сімдесят сім тисяч триста п`ятдесят доларів США), яка складається з наступних сум:
- 01.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 08.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 16.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 22.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 04.12.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 15.12.2006 на суму 7800 доларів США ;
- 22.12.2006 на суму 3250 доларів США ;
- 28.12.2006 на суму 3250 доларів США ;
- 30.12.2006 на суму 3250 доларів США ;
- 10.01.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 12.01.2007 на суму 6500 доларів США ;
- 19.01.2007 на суму 5200 доларів США ;
- 24.01.2007 на суму 4550 доларів США ;
- 28.01.2007 на суму 5200 доларів США ;
- 02.02.2007 на суму 3900 доларів США ;
- 11.02.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 15.02.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 17.02.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 20.02.2007 на суму 3900 доларів США ;
- 25.02.2007 на суму 3900 доларів США ;
- 09.03.2007 на суму 1950 доларів США ;
- 12.03.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 22.03.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 29.03.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 29.03.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 03.04.2007 на суму 1000 доларів США ;
- 04.04.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 06.04.2007 на суму 1000 доларів США ;
- 12.04.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 17.04.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 19.04.2007 на суму 4000 доларів США ;
- 24.04.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 27.04.2007 на суму 4000 доларів США ;
- 25.05.2007 на суму 7000 доларів США ;
- 01.06.2007 на суму 6700 доларів США ; .
- 12.06.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 14.06.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 16.06.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 20.06.2007 на суму 2300 доларів США ;
- 30.10.2007 на суму 1100 доларів США ;
- 01.11.2007 на суму 1000 доларів США ;
- 08.11.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 11.11.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 21.03.2008 на суму 1200 доларів США ;
- 25.03.2008 на суму 1000 доларів США ;
- 28.03.2008 на суму 2500 доларів США ;
- 01.04.2008 на суму 1000 доларів США ;
- 03.04.2008 на суму 1000 доларів США ;
- 05.04.2008 на суму 1000 доларів США ;
- 08.04.2008 на суму 1000 доларів США ;
- 09.04.2008 на суму 500 доларів США ;
- 15.04.2008 на суму 600 доларів США ;
- 04.11.2008 на суму 1000 доларів США.
01.08.2017 повернув 20 000 доларів США,
14.08.2017 повернув 3 400 доларів США,
27.11.2007 повернув 4 000 доларів США,
12.12.2007 повернув 4 000 доларів США,
14.03.2008 на суму 5000 доларів США,
21.03.2008 на суму 2000 доларів США,
15.10.2016 відповідач написав ще одну розписку на суму 3000 доларів США, яку позивач вважає підтвердженням продовження серії взаємовідносин щодо надання грошових коштів між позивачем та відповідачем, в якій відображена домовленість щодо повернення відповідачем позивачу грошових коштів після реалізації об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначила, що за наявною у неї інформацією будинок АДРЕСА_1 проданий відповідачем ОСОБА_2 , а тому вважає, що вона може реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 05 березня 2018 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі.
02 квітня 2018 року відповідач подав відзив на позов, яким позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на відсутність боргу перед позивачем, що вищезазначені грошові кошти не отримувались ним у позику, а надавались йому позивачем для виконання будівельних робіт. Вказав, що протягом 2006-2008 років він будував замовнику ОСОБА_1 за її кошти два будинки за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Позивачка надавала ОСОБА_6 грошові кошти на будівництво вказаних будинків та по кожній отриманій ОСОБА_6 сумі вимагала від нього написати розписку. Всі отримані від позивачки кошти ОСОБА_6 витрачав виключно на закупівлю будівельних матеріалів та винагороду працівникам, які виконували будівельні роботи. Вважає, що всі розписки, які позивачка називає договорами позики, є удаваними правочинами, оскільки насправді це договори доручення на будівництво. Відповідач вказав, що після завершення будівництва всі розписки були йому повернуті, однак після того, як він з ОСОБА_1 «відсвяткували» закінчення будівництва, він їх загубив та не пам`ятав, де саме, оскільки у той день був напідпитку. Після спливу більше ніж 10 років такі розписки з`явились у суді з позовом ОСОБА_1 . Посилаючись на ст.257 ЦК України вказав, що сплив строк позовної давності для пред`явлення вимог за розписками за 2006, 2007, 2008 роки, тому просив застосувати наслідки пропущення такого строку. Зауважив, що дійсно у жовтні 2014 року на прохання позивачки він підписав нотаріально посвідчену заяву, якою підтвердив факт того, що одержував у борг від ОСОБА_1 грошові цінності, але жодних зауважень щодо визнання боргу, зобов`язання його повернути та строку його повернення вказана заява не містить. Щодо розписки від 15 жовтня 2016 року про отримання 3000 доларів США вказав, що цей договір позики укладений з відкладальною обставиною, що передбачено ст.212 ЦК України, а саме: позичальник зобов`язаний повернути кошти після продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим на теперішній час ОСОБА_2 оскаржив до суду договір купівлі-продажу вказаної нерухомості, тому вказана позовна вимога заявлена передчасно.
16 квітня 2018 року ОСОБА_1 подала до канцелярії суду заперечення на відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що факт перебування оригіналів розписок у неї підтверджує невиконання відповідачем умов договору позики, а факт наявності боргового зобов`язання у відповідача перед нею підтверджує часткове погашення ним боргу. Акцентувала увагу на тому, що у разі, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивачка неодноразово направляла відповідачу вимоги про повернення коштів, але відповідач досі зобов`язання за договорами позики не виконав. Вказала, що з метою недопущення спливу строку позовної давності щодо договорів позики за 2006,2007,2008 роки відповідач підписав нотаріально завірену заяву, якою підтвердив факт раніше взятих на себе зобов`язань, тому доводи про сплив строку позовної давності є хибними.
19 квітня 2018 року від третьої особи ОСОБА_4 до канцелярії суду надійшла заява, в якій вона заперечувала проти позову та зазначила, що частина позовних вимог до її колишнього чоловіка ОСОБА_2 взагалі його не стосується, бо особисто вона 27 жовтня 2006 року позичала у ОСОБА_1 кошти у розмірі 132 600 грн., що еквівалентно 26 000 доларів США для особистих потреб, повністю розрахувалась із позивачем, про що свідчать нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 від 13 лютого 2015 року про отримання нею від ОСОБА_4 132 600 грн., та розписка ОСОБА_1 про сплату боргу у сумі 192 000 грн. Претензії ОСОБА_1 до її колишнього чоловіка ОСОБА_2 не визнала та вважає їх шахрайством в особливо великих розмірах.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27 квітня 2018 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.
03 липня 2018 року від представника відповідача ОСОБА_7 надійшли заперечення на відповідь на відзив.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019 у зв`язку з перебуванням судді Нев`ядомського Д.В. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку справу розподілено головуючому судді ОСОБА_8 .
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2020 у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_8 справу розподілено головуючому судді Чередник В.Є.
06 липня 2020 року позивач подав уточнену позовну заяву.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13 липня 2020 року ухвалено повторно провести підготовче судове засідання.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_9 справу розподілено головуючому судді Садовському К.С.
09 лютого 2021 року від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому викладені доводи первісного відзиву.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2021 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2023 у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_10 справу розподілено головуючому судді Демченко С.В.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26 травня 2023 року справу прийнято до провадження судді Київського районного суду м.Харкова Демченко С.В. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзивах.
Позивачка у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час судового розгляду справи була повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі, в якій вона просила позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, в якій він просив у задоволенні позову відмовити.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, у матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, в якій він просив позов задовольнити.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час судового розгляду справи була повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі.
Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані ними письмові докази, суд встановив відповідні обставини.
Як слідує з копії договору позики, 27 жовтня 2006 року ОСОБА_1 надала в борг ОСОБА_11 132 600 грн., що еквівалентно 26 000 доларів США зі строком повернення до 27 жовтня 2007 року.
З копії заяви від 13 лютого 2015 року, реєстровий номер 259, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріально округу Гавриловою С.А., вбачається, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_4 гроші в сумі 132 600 грн. згідно з договором позики, укладеним між ними у простій письмовій формі 27 жовтня 2006 року. Ніяких матеріальних претензій ОСОБА_1 до ОСОБА_4 не має.
В матеріалах справи міститься копія письмової заяви по те, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_4 в рахунок договору позики від 27 жовтня 2006 року суму у розмірі 192 00 грн., що еквівалентно 8 000 доларів США.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 20 березня 2007 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 розірвано 07 березня 2007 року, актовий запис №141.
Як вбачається з копій розписок у період з 27.10.2006 року по 15.10.2016 року ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти, а саме:
- 01.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 08.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 16.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 22.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 04.12.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 15.12.2006 на суму 7800 доларів США ;
- 22.12.2006 на суму 3250 доларів США ;
- 28.12.2006 на суму 3250 доларів США ;
- 30.12.2006 на суму 3250 доларів США ;
- 10.01.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 12.01.2007 на суму 6500 доларів США ;
- 19.01.2007 на суму 5200 доларів США ;
- 24.01.2007 на суму 4550 доларів США ;
- 28.01.2007 на суму 5200 доларів США ;
- 02.02.2007 на суму 3900 доларів США ;
- 11.02.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 15.02.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 17.02.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 20.02.2007 на суму 3900 доларів США ;
- 25.02.2007 на суму 3900 доларів США ;
- 09.03.2007 на суму 1950 доларів США ;
- 12.03.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 22.03.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 29.03.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 29.03.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 29.03.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 03.04.2007 на суму 1000 доларів США ;
- 04.04.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 06.04.2007 на суму 1000 доларів США ;
- 12.04.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 17.04.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 19.04.2007 на суму 4000 доларів США ;
- 24.04.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 27.04.2007 на суму 4000 доларів США ;
- 25.05.2007 на суму 7000 доларів США ;
- 01.06.2007 на суму 6700 доларів США ; .
- 12.06.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 14.06.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 16.06.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 20.06.2007 на суму 2300 доларів США ;
- 30.10.2007 на суму 1100 доларів США ;
- 01.11.2007 на суму 1000 доларів США ;
- 08.11.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 11.11.2007 на суму 2000 доларів США ;
Відповідно до заяви від 18 жовтня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Е.В. за реєстровим номером 3841, ОСОБА_2 підтвердив факт того, що у період з 2006 по 2008 рік одержував від ОСОБА_1 грошові кошти за договорами позики, укладеними між ним та ОСОБА_1 у простій письмовій формі таким чином:
- 01.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 08.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 16.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 22.11.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 04.12.2006 на суму 6500 доларів США ;
- 15.12.2006 на суму 7800 доларів США ;
- 22.12.2006 на суму 3250 доларів США ;
- 28.12.2006 на суму 3250 доларів США ;
- 30.12.2006 на суму 3250 доларів США ;
- 10.01.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 12.01.2007 на суму 6500 доларів США ;
- 19.01.2007 на суму 5200 доларів США ;
- 24.01.2007 на суму 4550 доларів США ;
- 28.01.2007 на суму 5200 доларів США ;
- 02.02.2007 на суму 3900 доларів США ;
- 11.02.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 15.02.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 17.02.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 20.02.2007 на суму 3900 доларів США ;
- 25.02.2007 на суму 3900 доларів США ;
- 09.03.2007 на суму 1950 доларів США ;
- 12.03.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 22.03.2007 на суму 2600 доларів США ;
- 29.03.2007 на суму 1300 доларів США ;
- 29.03.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 03.04.2007 на суму 1000 доларів США ;
- 04.04.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 06.04.2007 на суму 1000 доларів США ;
- 12.04.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 17.04.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 19.04.2007 на суму 4000 доларів США ;
- 24.04.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 27.04.2007 на суму 4000 доларів США ;
- 25.05.2007 на суму 7000 доларів США ;
- 01.06.2007 на суму 6700 доларів США ; .
- 12.06.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 14.06.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 16.06.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 20.06.2007 на суму 2300 доларів США ;
- 30.10.2007 на суму 1100 доларів США ;
- 01.11.2007 на суму 1000 доларів США ;
- 08.11.2007 на суму 3000 доларів США ;
- 11.11.2007 на суму 2000 доларів США ;
- 21.03.2008 на суму 1200 доларів США ;
- 25.03.2008 на суму 1000 доларів США ;
- 28.03.2008 на суму 2500 доларів США ;
- 01.04.2008 на суму 1000 доларів США ;
- 03.04.2008 на суму 1000 доларів США ;
- 05.04.2008 на суму 1000 доларів США ;
- 08.04.2008 на суму 1000 доларів США ;
- 09.04.2008 на суму 500 доларів США ;
- 15.04.2008 на суму 600 доларів США ;
- 04.11.2008 на суму 1000 доларів США, а всього на суму 277 350,00 доларів США.
З копії розписки від 15 березня 2007 року слідує, що ОСОБА_2 одержав у борг від ОСОБА_1 гроші у сумі 28 000 доларів США, які зобов`язався повернути разом з 3,5% у місяць після продажу його будинку по АДРЕСА_1 .
Як вбачається з копії розписки від 15 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 одержав у борг від ОСОБА_1 гроші у розмірі 3 000 доларів США, які зобов`язується повернути після продажу будинку по АДРЕСА_1 .
З копії розписки від 15 жовтня 2016 року слідує, що ОСОБА_2 зобов`язується після продажу будинку за адресою: АДРЕСА_1 отримати суму еквівалентну 50 000 доларів США, решту віддати в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 .
Відповідачем надані суду копії довіреностей від 20 березня 2007 року та 13 квітня 2007 року, якими ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 представляти в усіх організаціях її інтереси, що стосуються питань нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 211707743 від 09.06.2020, 02 липня 2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. посвідчений договір купівлі-продажу, реєстровий №3788, відповідно до якого право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 перейшло від власника ОСОБА_2 до ОСОБА_12 .
Отже суд встановив, що між позивачкою та відповідачем у період з 2006-2008 роки, 2016 рік відбулась передача грошових коштів, тобто склались правовідносини, які позивач розцінює як відносини договору позики, а відповідач вважає їх удаваними правочинами, вчиненими на приховування укладення договорів доручення на будівництво.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цьогонеобхідно встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своїм змістом розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи копії боргових розписок, надані позивачем, суд встановив наступне.
Щодо договору займу від 27 жовтня 2006 року на суму 26 000 доларів США, то з копії договору вбачається, що він укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , яка у свою чергу виконала умови цього договору та повернула грошові кошти, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 від 13 лютого 2015 року.
Жодних належних доказів,щодо наявності підстав для стягнення боргу за вказаною розпискою з ОСОБА_13 суду не надано.
Щодо боргових розписок за період з 01 листопада 2006 року по 25 травня 2007 року, то досліджуючи їх зміст, суд встановив, що відповідач періодично «брав» визначену суму грошових коштів, про що складена одна розписка від 01 листопада 2006 року на суму 6 500 доларів США зі строком повернення 27 жовтня 2007 року, а факт передачі інших сум у інші дати лише дописувався у цій розписці із зазначенням «взяв додатково», суми грошових коштів та дати, при цьому вказівки про те, що ці кошти взяті ОСОБА_2 у борг та дата повернення боргу відсутні.
Щодо боргових розписок за період з 20 березня 2007 року по 03 квітня 2008 року, то суд встановив, що відповідач взяв у борг 20 березня 2007 року у ОСОБА_1 гроші у сумі 77 600 доларів США, без визначення дати повернення, після чого у цій розписці міститься лише зазначення дати та напроти неї суми грошових коштів, вказівка про те, що ОСОБА_2 позичає ці гроші у борг та зобов`язується їх повернути у певний строк також відсутня.
Проаналізувавши ці документи, суд встановив, що вимогам розписки про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, відповідає лише частина розписки про отримання коштів у розмірі 6 500 доларів США 01 листопада 2006 року та про отримання 77 600 доларів США 20 березня 2007 року. Усі інші дописи у вказаних розписках суд не визнає належним доказом у розумінні «боргової розписки», тому не приймає ці дописи до уваги.
Отже суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 отримав у борг 6 500 доларів США 01 листопада 2006 року та 77 600 доларів США - 20 березня 2007 року, що підтверджується належним чином складеними розписками.
Посилання відповідача про те, що ці договори є удаваними правочинами, укладеними між позивачем та відповідачем на приховування договорів доручення на будівництво, суд сприймає критично, та вказує таке.
Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
За удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що сторони вчиняють два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин за своєю формою прикриває реальний правочин.
Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі для обох учасників.
Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів. Таким чином, обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.
За таких обставин, для визнання угоди удаваною відповідачу необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року справа № 520/9632/16-ц).
При цьому крім довіреностей, виданих ОСОБА_2 на право представляти інтереси власника нерухомого майна ОСОБА_1 та документів про продаж вказаного майна, які жодним чином не підтверджуються факт того, що ОСОБА_2 надавав ОСОБА_1 послуги з будівництва та що взагалі такі правовідносни між сторонами існували, відповідач суду не надав.
Стосовно розписки від 15 жовтня 2016 на суму 3 000 доларів США суд зазначає наступне.
Розписка від 15 жовтня 2016 відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України, оскільки позивач (позикодавець) передає у власність відповідачу (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку з відкладальною обставиною.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки у цьому випадку розписка відповідає ст. 1046 ЦК України, на неї розповсюджуються норми закону як за договором позики.
За даною розпискою у відповідача має виникнути зобов`язання повернути позивачу кошти після продажу будинку по АДРЕСА_1 . При цьому розпискою не обумовлено момент виникнення обов`язку після продажу будинку з дня продажу, з наступного дня після дня продажу чи з дня пред`явлення вимоги позивачем після продажу будинку.
Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
У позовній заяві ОСОБА_1 послалась на ч. 2 ст. 1049 ЦК України, згідно з якою якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).
З поданої суду розписки також вбачається, що сторони погодили термін повернення коштів, а саме після продажу будинку. Оскільки дана розписка не містить строку повернення грошових коштів (число, місяць, рік), тому суд приходить до висновку, що договір позики укладений без визначення строку повернення та позика має бути повернути на вимогу.
Позивачем до суду не надано доказів пред`явлення відповідачу вимоги про повернення 3 000 доларів США за розпискою від 15 жовтня 2016 та доказів невиконання ним такої вимоги, тобто не надано доказів виникнення спору з цього приводу. А тому пред`явлення позову в цій частині суд вважає передчасним, тому відмовляє у задоволенні позову у цій частині.
Крім того, в матеріалах справи наявне клопотання відповідача про застосування до розписок за період 2006-2008 роки строку позовної давності та наслідків його спливу.
Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Щодо заяви відповідача про застосування до розписок строку позовної давності та наслідків її спливу, суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові.
Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
У позові може бути відмовлено за спливом строку позовної давності лише у тому випадку, якщо позов підлягає задоволенню по суті. В іншому випадку суд відмовляє у позові з підстав необґрунтованості позовних вимог, недоведеності обставин, на які позивач посилається як на підставу задоволення позову тощо.
Суд розглядає заяву щодо пропущення строку позовної давності лише щодо договору позики від 01 листопада 2006 року на суму 6 500 доларів США та від 20 березня 2007 року на суму 77 600 доларів США, які підтверджені належним чином складеними розписками.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк позовної давності за вказаними розписками закінчився у 2010 році.
Щодо посилання позивача на нотаріально посвідчену заяву від 18.10.2014, якою нібито був перерваний строк позовної давності щодо цих боргових розписок, то суд зауважує, що борговим документом може бути лише такий документ, який містить істотні умови договору позики, зокрема суму позики, обов`язок її повернення у певну дату чи за вимогою позикодавця чи на інших умовах. Правочин, в якому відсутній обов`язок позичальника повернути кошти, не є укладеним договором позики, не породжує відповідних правових наслідків.
Дослідженням змісту заяви, посвідченої 18 жовтня 2014 приватним нотаріусом ХМНО Гавриловим Е.В., копія якої додана до позовної заяви, судом встановлено, що вона не містить визнання відповідачем боргу або інших зобов`язань за вищезазначеними розписками. Як пояснював представник відповідача, у жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з незвичним проханням підтвердити у нотаріуса той факт, що відповідач одержував у неї в борг цінності у доларах США за тим списком, що вона складала під час видачі йому коштів на будівництво будинків, а також просила зазначити, що з певних причин начебто їх не повернув та зобов`язується повернути у майбутньому. Відповідач надав згоду підтвердити у нотаріуса лише той факт, що одержував у неї в борг цінності у доларах США. Але визнавати за собою борг чи інші обов`язки за розписками в той час, як боргу не існує і ніяких обов`язків у нього перед ОСОБА_1 немає, він не погодився. Внаслідок чого 18 жовтня 2014 у приватного нотаріуса ХМНО Гаврилова Е.В. відповідач склав заяву, якою підтвердив лише факт того, що одержував у ОСОБА_1 в борг цінності у доларах США. При цьому нотаріально посвідченою заявою відповідач не визнав боргу чи іншого обов`язку перед ОСОБА_1 .
Надаючи таким поясненням правову оцінку, суд зазначає, що викладені відповідачем обставини відповідають іншим зібраним по справі доказам, та зазначена заява відповідача не містить ознак визнання ним боргу перед ОСОБА_1 , тому вона не є підставою для зупинення чи переривання строку позовної давності.
За таких обставин суд вважає нотаріально посвідчену заяву від 18.10.2014 неналежним доказом, який не може достовірно підтверджувати борговий обов`язок відповідача перед ОСОБА_1 , а тому відхиляє його.
Статті 263 та 264 ЦК України містять вичерпний перелік випадків, за яких зупиняється чи переривається позовна давність. Жодної обставини із цього переліку та доказів на підтвердження наявності таких обставин позивачем до суду не надано.
Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.
З урахуванням викладеного суд відмовляє у також задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договорами позики від 01 листопада 2006 року на суму 6 500 доларів США та від 20 березня 2007 року на суму 77 600 доларів США.
З огляду на викладене суд повністю відмовляє у задоволенні позовних вимог.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 273-275, 280-284 ЦПК України,
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та за розписками - відмовити.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_5 .

Третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 .

Третя особа - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_5 .

Повний текст судового складений 25 січня 2024 року.

Суддя С.В. Демченко