КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/6535/22 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук Л.М.
провадження №22-ц/824/3136/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу від 14 червня 2023 року таким, що не підлягає виконанню у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

У липні 2023 до суду надійшла заява боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу від 14.06.2023 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, таким, що не підлягає виконанню.

31.07.2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про зупинення виконання за судовим наказом №369/6535/22, виданим Києво-Святошинським судом Київської області до розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу від 14.06.2023 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення примусового виконання за судовим наказом у зв`язку з розглядом справи за заявою боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу від 14.06.2023 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції

Скарга обґрунтована тим, що норми ЦПК України не передбачають права суду першої інстанції, який ухвалив рішення, зупиняти виконавче провадження (дії рішення) під час його виконання.

Вказує, що невжиття заходів шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного судового наказу може ускладнити ефективний захист прав ОСОБА_1 у випадку фактичного визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню і вважає, що є наявні підстави для зупинення виконання за цим судовим наказом у відповідності до вимог ч.3 ст.432 ЦПК України до вирішення даної справи по суті.

Аналіз вказаної законодавчої норми свідчить, що заяву про зупинення виконання за виконавчим документом у справі розглядає суд, який видав виконавчий документ.

Представник першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав до апеляційного суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Зазначає, що 03.11.2023 року до Відділу надійшла довідка про заробітну плату та здійснені відрахування (вхідний №21340), державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.11.2023 року становить 46497,27 гри. Розрахунок проведений за весь період присуджених аліментів з урахуванням здійснених відрахувань та стягнутих з боржника коштів.

Відповідно до п.1 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року спосіб перерахування стягнутих аліментних сум та реквізити рахунку в банку, іншій фінансовій установі, небанківського надавача платіжних послуг, для отримання аліментних сум (за наявності) зазначаються у заяві про примусове виконання рішення.

Стягувачем було визначено спосіб перерахування шляхом направлення стягнутих коштів на його депозитний рахунок.

Зазначає, що у жодному зверненні від 13.07.2023 року до 16.10.2023 року стягувачем не визначався будь-який інший спосіб отримання коштів, відмінний від того, що був зазначений у заяві про примусове виконання рішення.

Однак, ОСОБА_3 надано заяву з реквізитами лише 16.10.2023 року. Розпорядження про перерахування коштів підготовлено державним виконавцем 17.10.2023 року, тобто, на наступний день після надходження заяви із реквізитами до відділу, а отже, строки прийняття рішень виконавцем відділу не порушені.

Зазначає, що відповідно до Постанови про звернення стягнення па заробітну плачу, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 24.07.2023 року державним виконавцем зобов`язано першочергово стягнути витрати виконавчого провадження у розмірі 320 грн.

Відповідно до здійснених перерахувань 17.10.2023 року державним виконавцем перераховано на користь стягувана ОСОБА_4 кошти у розмірі 14987,87 грн, про що свідчить платіжне доручення №14125 від 18.10.2023 року.

Після опрацювань платіжних інструкцій фінансовими установами на депозитний рахунок Відділу 24.10.2023 року надійшли кошти у розмірі 3,69 грн та 867,23 грн.

Відповідно до здійснених перерахувань 25.10.2023 року державним виконавцем перераховано на користь стягувана ОСОБА_2. кошти у розмірі 870,92 грн, про що свідчить платіжне доручення №3053 від 25.10.2023 року.

27.10.2023 року на депозитний рахунок Відділу надійшли кошти у розмірі 9231,74 грн.

Відповідно до здійснених перерахувань 30.10.2023 року державним виконавцем перераховано на користь стягувача ОСОБА_4 кошти у розмірі 9231,74 грн, про що свідчить платіжне доручення №14982 від 30.10.2023 року.

У відзиві йдеться про те, що зазначені дії не є бездіяльністю з боку державного виконавця.

Оскільки при реєстрації виконавчого документу в АСВП оператором комп`ютерного набору допущено технічну помилку, а саме у реквізитах ВД вказано: "починаючи стягнення з 25.07.2023", у державного виконавця не було змоги нарахувати заборгованість станом на 18.07.2023 року (день відкриття ВП).

Відповідно до судового наказу №369/6535/22 від 28.06.2023 зазначено: "починаючи стягнення з 25.07.2022". Державним виконавцем 05.09.2023 внесено зміни до виконавчого провадження НОМЕР_1, та зазначено: "починаючи стягнення з 25.07.2022". І саме після усунення помилок, які були допущені не з вини державного виконавця, 05.09.2023 нараховано заборгованість на момент відкриття ВП (на 18.07.2023), яка становила 51967,82 гри.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», 05.09.2023 державним виконавцем, направлено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Також, зобов`язано направити державному виконавцю довідку про доходи ОСОБА_5 за 2022-2023 роки задля розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по доходам боржника.

Також розрахунок заборгованості зі сплати аліментів підготовлений державним виконавцем 01.08.2023 року на суму 53485,75 грн.

Розрахунок за вересень 2023 року разом із відповіддю на його заяву від 30.08.2023 року (вх.№16255) наданий стягувачу 12.09.2023 року (вихідний №89110/4). Додатково про надіслання розрахунку стягувач був повідомлений 21.09.2023 року (вихідний №92862/4).

Розрахунок за жовтень 2023 разом із відповіддю на його заяву від 25.09.2023 року (вх.№18049) наданий стягувану 04.10.2023 року (вихідний №10856/4).

Додатково розрахунок за жовтень 2023 разом із відповіддю на його заяву від 11.10.2023 року (вх.№19368) наданий стягувачу 19.10.2023 року (вихідний №113838/4).

Також розрахунок за жовтень 2023 разом із відповіддю на його заяву від 30.10.2023 року (вх.№20958) наданий стягувачу 01.11.2023 (вихідний №121309/4).

Враховуючи норми Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 щодо обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів щомісяця, державний виконавець лише додає поточний місяць у таблицю та вносить такі відомості: Розмір доходу/середня 3П працівника для даної місцевості; розмір аліментів, визначений у виконавчому документі; сума аліментів, яка підлягає стягненню; сума сплачена боржником/стягнуто виконавцем; заборгованість на 30-е число поточного місяця. Державний виконавець не може нарахувати розрахунок по кожному місяцю окремо, як цього вимагає стягувач ОСОБА_6 , оскільки розрахунок формується в одній таблиці, шляхом додавання послідуючого місяця до попереднього.

У випадку застосування пунктів 1-5 частини 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем у повному обсязі дотримано вказані норми.

Тобто твердження скаржника ОСОБА_2 щодо ігнорування вказаних норм вважає безпідставними.

ОСОБА_2 також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що наявність за обставинами даної справи між сторонами спору щодо місця проживання дитини який, ініціювала ОСОБА_1 , не є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, адже сплата аліментів на утримання дитини здійснюється одним із батьків не в залежності від вирішення спору та постановления судового рішення про місце проживання дитини з одним із батьків, а відповідно до того, з ким із батьків фактично та в дійсності і у відповідності до розпорядження органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області визначено проживання дитини ( ОСОБА_7 з батьком).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази на підтвердження звернення заявника до державного виконавця та, відповідно, відмови державного виконавця від зупинення виконавчого провадження та зупинення вчинення виконавчих дій, зокрема, з огляду на звернення заявника до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а також зважаючи на обґрунтування, наведені заявником в даній заяві, суд вважав, що достатніх та законних підстав для зупинення стягнення (зупинення виконання за судовим наказом) в межах виконавчого провадження в рамках розгляду даної справи відсутні.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що Києво-Святошинським районним судом Київської області від 14 червня 2023 року видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця починаючи від 25.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Перевіряючи обґрунтованість вимог заяви про зупинення примусового виконання за судовим наказом, суд вірно прийняв до уваги те, що підстави зупинення вчинення виконавчих дій регламентовані статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дії, які вчиняються виконавцем шляхом винесення відповідної постанови. Зокрема, відповідно до пункту 2 цієї статті, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Отже, законодавством чітко визначені обставини, які можуть бути підставою для зупинення вчинення виконавчих дій та порядок вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій, а саме, зупинення вчинення виконавчих дій вирішується безпосередньо виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» прямо віднесено вирішення питання про зупинення виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій до компетенції виконавця, а не суду.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №752/26606/18 (провадження №61-21640сво19).

Передбачене п 6 ч.1 ст.150 ЦПК України зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа допускається лише в порядку позовного провадження в якості заходу забезпечення позову у разі, коли порушено питання про перегляд рішень, на підставі якого виданий цей виконавчий лист.

Одночасно суд не вправі вжити заходи забезпечення заяви (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення вчинення виконавчих дій, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключно повноваженням державного виконавця.

Також, як вірно зазначено судом, зупинення стягнення в межах виконавчого провадження, що здійснюється на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є неприпустимим при розгляді, зокрема, заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, суд зазначав, що вжиття заходів щодо зупинення виконавчих дій відноситься до виключних повноважень державного виконавця, а тому заявник не позбавлена права на звернення до виконавця із відповідною заявою.

Крім того, учасник виконавчого провадження (боржник) не позбавлений права оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність виконавця, зокрема, щодо відмови зупинити вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутні докази на підтвердження звернення заявника до державного виконавця та, відповідно, відмови державного виконавця від зупинення виконавчого провадження та зупинення вчинення виконавчих дій, зокрема, з огляду на звернення заявника до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а також зважаючи на обґрунтування, наведені заявником в даній заяві, тому суд вірно вважав відсутніми достатні та законні підстави для зупинення стягнення (зупинення виконання за судовим наказом) в межах виконавчого провадження в рамках розгляду даної справи.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: