"15" лютого 2024 р.
справа №642/111/24
провадження №2/642/463/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі :

головуючого судді Ольховського Є.Б.

при секретарі Прийма Ф.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.24 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі вказаним позовом, в якому прохає стягнути з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 400 000 грн. , 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 131,32 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 4 001,31 грн. В обгрунтування зазначив, що ОСОБА_1 уклав із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 договір позики грошових коштів №1 від 07.02.2023 року. Пунктом 1.1 договору позики передбачено, що Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 400 000,00 грн., а останній зобов`язується їх повернути в порядку, передбаченому умовами цього Договору, проте в будь-якому випадку до закінчення строку, обумовленого в п. 3 Договору. Пунктом 3.1 договору позики встановлено, що термін надання Позики Позичальнику до 07 лютого 2024 року з моменту підписання цього Договору. Пунктами 6.1 та 6.2 договору позики передбачено, що якщо Позичальник, в порушення умов Договору, своєчасно не повернув суму Позики, то згідно зі ст. 625 і 1050 ЦКУ, він зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми.

Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 16.01.24 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Адвокат Зеленська А.С., яка діє як представник відповідача ОСОБА_2 , 06.02.24 подала до суду відзив на позовну заяву, в якій прохає суд у задоволенні позову відмовити через передчасність звернення до суду та прохала стягнути з позивача на користь відповідача витратити на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування зазначила, що між сторонами дійсно був укладений договір позики, позика була надана в строк до 07.02.24, дострокова вимога повернення грошових коштів, ОСОБА_2 не отримана. Відповідач намагався здійснити повернення частини коштів, але вказаний рахунок позивача у договорі є некоректним.

Відповідно до 2 ст. ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 уклав із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 договір позики грошових коштів № 1 від 07.02.2023 року.

Пунктом 1.1 договору позики передбачено, що Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 400 000,00 грн. , а останній зобов`язується їх повернути в порядку, передбаченому умовами цього Договору, проте в будь-якому випадку до закінчення строку, обумовленого в п. 3 Договору.

Пунктом 3.1 договору позики встановлено, що термін надання Позики Позичальнику до 07 лютого 2024 року з моменту підписання цього Договору.

Поряд з цим, відповідно до п. 3.3 договору позики Позичальник зобов`язаний достроково повернути всю фактично отриману суму коштів або їх частину на протязі трьох днів з дня отримання вимоги від Позикодавця.

Відповідно до п. 4.1 договору позики сума позики підлягає поверненню шляхом її перерахування на поточний рахунок Позикодавця.

Пунктами 6.1 та 6.2 договору позики передбачено, що якщо Позичальник, в порушення умов Договору, своєчасно не повернув суму Позики, то згідно зі ст. 625 і 1050 ЦКУ, він зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми.

У разі порушення Позикодавцем п. 2.1 цього Договору він сплачує Позичальнику неустойку в розмірі 0,01% від суми Позики за кожен день прострочення.

Положенням п. 7.1 договору позики передбачено, що всі суперечки, які виникають в ході виконання умов цього Договору, Сторони зобов`язуються вирішувати шляхом переговорів. У разі недосягнення згоди щодо спірних питань Сторони передають спір на розгляд суду.

На підставі п. 3.3 договору позики ОСОБА_1 12.12.2023 надіслав на адресу ФОП ОСОБА_3 вимогу про повернення грошових коштів, відповідно до якої вимагав протягом 3 календарних днів з моменту отримання вимоги перерахувати на поточний рахунок № НОМЕР_1 в банку АТ «ПриватБанк», суму заборгованості у розмірі 400 000,00 грн.

Дана вимога була надіслана цінним листом з описом вкладення на адресу ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується накладною, фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист № 123.

Відповідно до відомостей, які містяться на сайті Укрпошти, відправлення №123 26.12.2023 повертається за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання.

Судом встановлено та матеріалами справи не спростовано, що відповідач не повернув ОСОБА_1 зазначеної суми позики, а тому згідно зі ст. ст.526,530,1046,1049,1050 ЦК України позивач має право ставити питання про стягнення з відповідача суми позики.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За вимогами ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки,

Пункт перший частини другої статті 11 ЦК України вказує на те, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Положеннями ст. 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За правиламист.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положенняст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно дост.625 цього Кодексу.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у Постанові від 16.01.2019 р. у справі №373/2054/16-ц, згідно якого Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти.

Таким чином ФОП ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернув отримані ним в якості позики гроші, чим порушив умови договору, що в свою чергу призвело до неналежного виконання передбаченого ст. 526 ЦК України обов`язку та настання відповідних правових наслідків для позичальника.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 131,32 грн., суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 лютого 2023 року у справі № 910/23042/16 зазначено, що проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом».

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вищевикладене, позовна заява підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 400 000 грн.

Згідно із ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 76, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 509,533,526,530,611,625,1046, 1047,1049,1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_3 ; поточний рахунок № НОМЕР_4 в банку АТ «ПриватБанк») суму боргу за договором позики грошових коштів №1 від 07.02.2023 у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) гривень

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_3 ; поточний рахунок № НОМЕР_4 в банку АТ «ПриватБанк») суму сплаченого судового збору у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Ленінський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Є.Б. Ольховський