Справа № 159/4206/23
Провадження № 2/159/56/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря судового засідання Гусар Т.М.,

представника позивача Зуб В.В. ,

представника відповідача Клімука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , від імені якої діє представник Зуб Василь Васильович , до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , від імені якої діє представник Зуб В.В . , звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовано тим, що 30.01.2023 року, у вечірню пору, орієнтовно о 17 год. 15 хв., на дорозі по вул. Міцкевича, 39, що у м. Ковель Волинської області, за участю автомобіля марки «Renault Kangoo», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_4 , автомобіля марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої вищевказані транспортні засоби зазнали значних механічних пошкоджень. Водії усіх вищевказаних транспортних засобів тілесних ушкоджень не зазнали.

Представник позивача вказує, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3 , що стверджується його особистим зізнанням (пояснення ОСОБА_3 від 30.01.2023 року, отримані на ім`я поліцейського за фактом ДТП).

Крім цього, на думку представника позивача, вина ОСОБА_3 доводиться рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.05.2023 року у справі № 140/4749/23 за позовом ОСОБА_2 до УПП у Волинській області ДПП про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, оскільки протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_3 за вказаною ДТП не складався в силу того, що всі учасники ДТП висловили письмові пояснення про те, що самостійно розберуться з наслідками ДТП, та схема місця ДТП не складалась, що унеможливлює складення протоколу.

Автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є застрахований та, відповідно, не є забезпеченим транспортним засобом страховиком. Відтак цивільно-правову відповідальність за наслідками вказаної ДТП несе водій, з вини якого сталася дана ДТП, яким у даному випадку є відповідач - ОСОБА_3 .

З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого внаслідок вказаного ДТП автомобіля марки «Renault Kangoo», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивач 07.03.2023 року замовила проведення автотоварознавчої експертизи у ПП «АС Експерт», за послуги якого було здійснено оплату у сумі 4570,00 грн.

Про огляд експертом у встановленому порядку повідомлявся відповідач, однак на огляд не прибув, свого представника не направляв.

Згідно висновку експерта № 341 від 23.03.2022 року автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Renault Kangoo», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при вищевказаній ДТП, матеріальний збиток складає 76596,26 грн.

У позасудовому порядку позивач неодноразово намагалася вирішити спірну ситуацію щодо добровільної сплати вказаних коштів відповідачем, проте останній самоусунувся від вказаного та жодного відшкодування в частині, що стосується відшкодування матеріальної шкоди та інших понесених позивачем витрат, не здійснив.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 81166,26 грн. та заподіяну моральну шкоду в розмірі 40583,13 грн. Крім цього, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.08.2023 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

В межах строків, встановлених судом, відповідачем ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує, що 30.01.2023 року, біля 17 год. 15 хв., в м. Ковелі по вул. Міцкевича, 39, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 , та автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . При цьому, в результаті ДТП, зазнав механічних ушкоджень автомобіль «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП всі автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

На місце пригоди викликалися працівники патрульної поліції, які дізнавшись, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 досягли згоди щодо відшкодування шкоди і не потребують допомоги поліції у фіксації подій, відібрали в учасників події письмові пояснення та поїхали. При цьому, схема ДТП та будь-які інші документи працівниками поліції не складались. Всі учасники ДТП домовилися, що відповідач та ОСОБА_4 будуть самостійно ремонтувати свої автомобілі, а ОСОБА_5 компенсують ремонт його транспортного засобу порівну.

Відповідач вказує, що він свій автомобіль відремонтував самостійно та сплатив ОСОБА_5 половину вартості ремонту його автомобіля.

Таким чином, відповідач вважає, що він виконав всі домовленості з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим не повинен нікому відшкодовувати будь-яку шкоду. На час дорожньо-транспортної пригоди відповідач вважав та вважає на даний час, що винуватцем ДТП був саме ОСОБА_4 , однак за станом здоров`я погодився з ним розійтися мирно.

Крім цього, відповідач вважає, що доказів як його винуватості, так і винуватості інших учасників ДТП не існує, оскільки вона не була належним чином зафіксована за обопільною згодою. Разом з тим, у своїй позовній заяві ОСОБА_2 не надала жодного доказу того, що саме відповідач є винним в ДТП. Пояснення відповідача, які він писав під диктовку працівників патрульної поліції, ідентичні поясненням ОСОБА_4 , який також визнав свою вину у ДТП. Дані пояснення формальні та не доводять винуватості у дорожньо-транспортній пригоді як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 .

Таким чином, позивачем не наданого жодного доказу вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулася 30.01.2023 року, а тому відповідач не зобов`язаний відшкодовувати будь-яку шкоду.

З огляду на вказане, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

20.10.2023 року представником позивача - адвокатом Зубом В.В. подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій виклав свої спростування доводів відповідача у відзиві.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.10.2023 року вирішено судовий розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні 04.01.2024 року представник позивача Зуб В.В. позов підтримав повністю з підстав, наведених в позовній заяві, та просив його задовольнити.

В подальшому, в судовому засіданні 04.03.2024 року, перед виходом суду до нарадчої кімнати, представник позивача просив стягнути з відповідача в користь позивача половину заявленої до відшкодування суми зважаючи на те, що в ході розгляду справи було встановлено вину у вчиненні даної пригоди двох її учасників.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного позову та зазначив, що стороною позивача не доведено факту винуватості відповідача у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди, тому останній не зобов`язаний відшкодовувати будь-які кошти позивачу. Твердження позивача про вину відповідача у заподіянні збитків є лише припущенням. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши зібрані докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову, з огляду на наступне.

Так, як встановлено в ході розгляду справи, позивач ОСОБА_2 є власником «Renault Kangoo», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу.

30.01.2023 року, близько 17 год. 15 хв., на дорозі по вул. Міцкевича, 39, що у м. Ковель Волинської області, за участю автомобіля марки «Renault Kangoo», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_4 , автомобіля марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої вищевказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Зазначені обставині визнаються сторонами по справі, а тому додатковому доказуванню не підлягають в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Згідно копії письмового пояснення ОСОБА_4 від 30.01.2023 року, підписаного власноручно та наданого працівникам поліції, останній визнав свою вину у вчиненні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, звернення на лінію "102" просить не розглядати, оскільки в даній ситуації розібрались самостійно, претензій до будь-кого не має.

Згідно копії письмового пояснення ОСОБА_3 від 30.01.2023 року, підписаного власноручно та наданого працівникам поліції, останній також визнав свою вину у вчиненні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, звернення на лінію "102" просить не розглядати, оскільки в даній ситуації розібрались самостійно, претензій до будь-кого не має.

Згідно копії письмового пояснення ОСОБА_5 від 30.01.2023 року, підписаного власноручно та наданого працівникам поліції, останній претензій ні до кого не має, оскільки в ситуації розібрались самостійно.

Як вбачається з висновку експерта № 341 від 23.03.2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Renault Kangoo», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 76596,26 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показав, що на момент ДТП був водієм автомобіля марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мав намір здійснити обгін (об`їзд) автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Коли до вказаного автомобіля було ближче десяти метрів, цей автомобіль, без покажчика повороту, здійснив різкий маневр ліворуч, внаслідок чого відбулось зіткнення з ним. Від цього зіткнення його автомобіль відкинуло на тротуар, де стояв автомобіль «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Після цього до нього підбігли водії вказаних автомобілів та почали сваритись з ним і звинувачувати у вчиненні ДТП. Після приїзду працівників поліції, через їх тиск та тиск інших двох водіїв, частково визнав свою вину у даному ДТП. За наслідками всі учасники пригоди добровільно вирішили, що він та ОСОБА_3 самостійно ремонтують свої автомобілі. Крім цього, він та ОСОБА_3 в рівних частках відшкодовують збитки ОСОБА_5 , автомобіль якого стояв припаркованим. На даний час винним у вчиненні цієї ДТП себе не вважає.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні суду показав, що на момент зазначеної ДТП був водієм автомобіля «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та рухався назустріч автомобілю «Renault Kangoo» під керуванням ОСОБА_3 . Останній ввімкнув покажчик повороту ліворуч та мав намір заїхати в двір. В зв`язку з цим він призупинився, щоб пропустити ОСОБА_3 . В цей час, на досить великій швидкості, в автомобіль під керуванням ОСОБА_3 вдарився автомобіль під керуванням ОСОБА_4 , який рухався позаду ОСОБА_3 . Автомобіль ОСОБА_4 від удару відкинуло і він вдарився в його автомобіль. По приїзду працівників поліції, оскільки ОСОБА_4 не був проти добровільного врегулювання ситуації, вирішили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ремонтують свої автомобілі самостійно, а йому вони удвох відшкодовують ремонт в рівних частках. При цьому, будь-якого тиску на ОСОБА_4 ніхто не чинив, він добровільно погодився на такий вихід із ситуації. Вважає винним у ДТП саме ОСОБА_4 . Крім цього, зазначив, що ОСОБА_3 виконав свої зобов`язання за домовленістю та відшкодував половину заподіяної шкоди. ОСОБА_4 таких домовленостей не виконав.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка поліцейський ОСОБА_7 суду показав, що дійсно мав місце виклик на вказане ДТП. По приїзду на місце ДТП, поліцейські роз`яснили всім учасникам пригоди подальші дії та вимоги законодавства. В результаті - водії вирішили розібратись в ситуації самостійно, а тому від водіїв було відібрано письмові пояснення. Будь-які інші документи за наслідками пригоди не складались. Будь-якого тиску на будь-кого з учасників пригоди не здійснювали.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд звертає увагу на наступні вимоги законодавства, від яких залежить правильне вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди, за правилами ст. 1166 ЦК України, необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Тобто, у деліктних зобов`язаннях встановлюється презумпція вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Згідно роз`яснень, викладених в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України, визначено, що однією із засад змагальності є принцип, відповідно до якого кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності, як засаду здійснення цивільного судочинства, за якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

При цьому, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду, зокрема, на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

При цьому, доктринально встановлено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Суд, зважаючи на встановлені обставини та зазначені правові норми, доходить висновку, що позивачем було заявлено позовну вимогу про стягнення на її користь матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за відсутності доведення факту порушення її прав саме відповідачем ОСОБА_3 , а тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Наведені позивачем на обґрунтування свої позовних вимог докази однозначної вини відповідача в заподіянні збитків не встановлюють. Належних та допустимих доказів, які б переконливо доводили його вину у заподіянні зазначених в позові збитків, позивачем не надано.

Визнання відповідачем ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні даної пригоди в письмовому поясненні від 30.01.2023 року, саме по собі, без наявності інших доказів його вини, не може бути єдиною підставою для відшкодування збитків, оскільки на даний час відповідач такої вини не визнає.

В той же час, інший учасник пригоди - ОСОБА_4 також надав письмові пояснення від 30.01.2023 року про визнання своєї вини у вчиненні ДТП, хоча на даний час такої вини також не визнає.

Жодним чином не доводить вини відповідача у заподіянні збитків позивачу і рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.05.2023 року, на яке покликається представник позивача, як на доказ такої вини. Зазначеним рішенням вина ОСОБА_3 у вчиненні ДТП не встановлювалась, а лише надавалась оцінка діям працівників поліції.

Таким чином позивачем не доведено порушення її цивільних прав саме відповідачем, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак - про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає таке рішення справедливим.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст. 133, 141 ЦПК України, покладає на позивача понесені судові витрати по справі.

На підставі ст. 1166 ЦК УКраїни, керуючись ст. 12-13, 19, 77, 78, 82, 141, 258-259, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), від імені якої діє представник Зуб Василь Васильович ( АДРЕСА_2 ), до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 08 березня 2024 року.

Головуючий П. Ю. БОЙЧУК