Справа №173/1997/23
Провадження №2/173/85/2024
05 лютого 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
В складі: головуючого судді - Петрюк Т.М.
При секретареві - Салтиковій С.І.
За участю: позивача -
Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки і піклування Верхівцевської міської ради про позбавлення батьківських прав -
17.07.2023 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки і піклування Верхівцевської міської ради
09.10.2023 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.
10.10.2023 ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 11.12.2023 року.
11.12.2023 року проведене підготовче судове засідання справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 05.02.2024 року
Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України.
05.02.2024 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.
Згідно заявлених позовних вимог позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до його неповнолітнього сина - ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 18 березня 2006 року між нею та відповідачем Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі в них народилась спільна дитина - ОСОБА_5 .
Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2013 року, вищевказаний шлюб був розірваний.
Після розірвання шлюбу вони ще декілька місяців спілкувались з колишнім чоловіком, а потім зв`язок з ним зник та по цей час жодних даних про його місце проживання та перебування вона не має.
Із семирічного віку дитина із батьком жодного разу не спілкувалась та ніякої інформації про місце його життя та місце знаходження не має.
Через те, що син вважає своїм батьком її теперішнього чоловіка. Він 17 травня 2023 року змінив своє прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_4 » та по батькові « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 .
Відповідач не цікавиться здоров`ям сина. Медичні обстеження дитина проходить разом з нею, що підтверджується довідкою КНП «Верхівцевська міська лікарня» Верхівцевської міської ради від 23 травня 2023 року.
Відповідач має значну заборгованість зі сплати аліментів.
Відповідач ніколи не цікавився навчанням сина. З семирічного віку батько жодного разу не відвідав сина, не займався його вихованням, створенням належних умов для життєдіяльності сина, успіхами сина не цікавиться. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.
Зазначені обставини і сталі підставою звернення до суду.
В судовому засіданні позивачка позовні в миги підтримала. давши пояснення, за обставинами фактично викладеними в позовній заяві. Також пояснила, що вона намагалась налагодити зв`язок із відповідачем та спілкування батька із сином, з цією метою зверталась до його родичів, але останні відмовлялись надати їй будь-яку інформацію про відповідача. Також вона приходила на роботу до відповідача, але останній не бажав з нею спілкуватись та уникав зустрічей.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Відзив на позовну заяву не надав.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, заслухавши учасників розгляду справи, думку дитини, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі в сторін народилась спільна дитина син - ОСОБА_5 .
Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2013 року, шлюб між сторонами був розірваний,що підтверджується копією рішення суду.
За доводами позивача після розірвання шлюбу вона та відповідач ще декілька місяців спілкувались з колишнім чоловіком, а потім зв`язок з ним зник та по цей час жодних даних про його місце проживання та перебування вона не має.
Із семирічного віку дитина із батьком жодного разу не спілкувалась та ніякої інформації про місце його життя та місце знаходження не має.
Дана обставина підтверджується і поясненнями сина сторін, який в судовому засіданні пояснив, що приблизно з 6-7 років він батька не бачив та останній з ним не спілкувався.
Таким чином судом встановлено, що в порушення ст.ст. 150, 180 СК України, згідно яких батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, відповідач, ОСОБА_3 , ухиляється від виконання цих своїх обов`язків, не бажає займатись вихованням та утриманням свого неповнолітнього сина.
Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.
Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з часу народження проживає зі своєю матір`ю, позивачкою у справі, що підтверджується довідкою про склад сім`ї.
Батько, відповідач у справі ОСОБА_3 , долею сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною, не приймав участі у її виховання та у матеріальному забезпеченні дитини. На даний час відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим державним виконавцем.
Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.
Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідачем будь-яких доказів на спростування доводів позивача не надано.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню доньки, а також встановити, що мати , батько ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Судом була заслухана думка дитини сторін з приводу позбавлення відповідача батьківських прав, який вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволенні, так як батько жодного інтересу до нього не проявляє, не спілкується та навіть випадково не зустрічається з ним.
Також судом встановлено,що ІНФОРМАЦІЯ_3 син сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив своє прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_4 » та по батькові « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені. Як пояснює позивач та дитина така зміна відбулась відповідно до особистих даних нового чоловіка позивачки.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Верхівцевської міської ради від 04.07.2023 року № 1 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до його сина - ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Виходячи з вищевикладених обставин, та оцінюючи всі надані суду докази в їх сукупності, суд у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав малолітньої дитини, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його сина, оскільки судом встановлено, що відповідач свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо участі у вихованні дитини. Будь-яких перешкод, які б заважали позивачеві виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини судом не встановлено.
Так як з відповідача стягненні аліменти на утримання дитини дане питання відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України судом не вирішуються.
Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України - Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Таким чином рішення суду після набрання законної сили направити Новокодацькому відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для відома
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені судові позивачкою витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073 грн., 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки , оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог .
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України. суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки і піклування Верхівцевської міської ради - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , по відношенню до його неповнолітнього сина - ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження якого зареєстроване Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 22 серпня 2022 року, актовий запис № 1060.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Копію рішення після набрання законної сили направити Новокодацькому відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - для відома.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 15.02.2024 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 15.02.2024 року

Дата набрання законної сили: 19.03.2024 року