Справа № 347/2750/23
Провадження № 2/347/83/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої -судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.,

представників: Бруско О.В., Кремінець М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до суду із позовом доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що 29.04.2021р. між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №268043-КС-001. Вказаний договір був укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА» через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця - https://my.bizpozyka.com/. Відповідно до п.1 договору, кредитодавець надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 24 000,00 гривень, строком на 16 тижнів - до 19.08.2021року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,99289584% в день (фіксована ставка), із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 3 600,00 гривень. Відповідачка частково сплатила позивачу заборгованість за договором в розмірі - 12 733,72 грн. Проте, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення повної заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в зв"язку з чим її заборгованість складає - 40 160,62 гривень, з яких: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 21 810,70 грн та заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом -18 349,92 грн.

В добровільному порядку відповідачка не бажає погасити вказану суму заборгованості. А тому, просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором.

Представник відповідачки позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_1 жодного кредитного договору із ТОВ «Бізнес Позика» не укладала, а тому у неї відсутня будь-яка кредиторська заборгованість. Відносно кредитного договору №268043-КС-001, то він не підписувався жодною із сторін та ідентифікувати сторону кредитодавця, згідно даного договору неможливо. А тому, такий договір є неукладений і не створює жодних правових наслідків для сторін. Вважає, що платіжне доручення №27529 від 29.04.2021р. є недостовірним і не може бути доказом надання кредитних коштів відповідачці. Також договір про надання послуг №ПГ-5 від 04.11.2020р. укладений між ТОВ «Бізнес Позика» та ТОВ «ПрофідГід» без акту наданих послуг та реєстру трансакцій не може бути доказом заборгованості ОСОБА_1 . Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 вище вказаного кодексу визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено в судовому засіданні 29.04.2021р. між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту №268043-КС-001 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно п.1 договору, кредитодавець надав позичальнику - ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 24 000,00 гривень, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів.

Відповідно до даного договору кредит надано строком на 16 тижнів - до 19.08.2021року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,99289584% в день (фіксована ставка), із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 3 600,00 гривень.

Договір про надання кредиту №268043-КС-001 підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-9489, що стверджується п.12 договору "юридична адреса та реквізити сторін" (а.с.18).

А тому, посилання представника відповідачки про те, що договір належним чином не підписаний , а тому не може вважатися укладеним, спростовується наступним.

Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів та встановлює певні особливості щодо порядку та умов його укладення (підписання) у порівнянні із загальними правовими нормами щодо порядку укладення правочинів, визначені в чинному законодавстві України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Саме цей спеціальний закон у сфері електронної комерції в статтях 11, 12 та 14 визначає, що: електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття (акцепт) цієї пропозиції, яка може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідача належним чином ідентифіковано в інформаційно- телекомунікаційній системі Позивача.

Як стверджується матеріалами справи, до укладення Кредитного договору відповідачку було належним чином ідентифіковано/ верифіковано позивачем через УБКІ та встановлено, що фінансовий номер телефону НОМЕР_1 та адреса електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 належить особисто відповідачці ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.4 ст.14 ЗУ «Про електронну комерцію», ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Під час входу в інформаційно-телекомунікаційну систему кредитора, позичальник використав номер телефону НОМЕР_1 , визначений ним як фінансовий.

Відповідачка була ознайомлена з Паспортом споживчого кредиту та підписала його одноразовим ідентифікатором, що підтверджується візуальною формою.

А тому, судом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебсайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Бізнес Позика» надіслало відповідачці за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка і використала для підтвердження підписання кредитного договору.

Тобто, із зазначеного вбачається, що між позивачем та відповідачкою укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідачка ознайомилася та погодилася з ними.

Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання в строк встановлений договором або законом.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачка частково сплатила позивачу заборгованість за договором в розмірі - 12 733,72 грн. Вказане свідчить про те, що відповідачка визнала укладений договір і частково почала його погашати, що суперечить обставинам наведеним її представником про те, що жодного договору вона з позивачем не укладала.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Проте, як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором з 01.06.2021р. заборгованість за кредитом відповідачки складає 21 810,70грн., однак відсотки за користування кредитом за період з 01.06.2021р. по 28.09.2023р. зазначаються в розмірі, який не відповідає укладеному договору та збільшуються в незрозумілій послідовності до суми в розмірі - 18 349,92грн. (а.с.35-36).

Тобто, згідно даного розрахунку видно, що сума заборгованості по кредиту зазначається одна і та ж сама, а розмір відсотків за користування кредитом в зростаючому порядку збільшується майже до суми заборгованості за кредитом.

Згідно договору №268043-КС-001 визначені проценти за користування кредитом, зокрема процентна ставка в день та орієнтовна реальна річна процентна ставка, що не відповідає нарахованим позивачем процентам у розрахунку заборгованості за кредитом.

Таким чином, суд вважає, що розмір вказаної заборгованості за нарахованими і несплаченими процентами за користування кредитом є не підтвердженим як матеріалами справи, так і поясненнями представника позивача в судовому засіданні та не відповідає умовам укладеного кредитного договору.

А тому, позовна вимога щодо стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими і несплаченими процентами за користування кредитом в сумі 18 349,92грн. не підлягає до задоволення.

Крім цього, з відповідачки на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2 147,20грн.

На підставі наведеного, ст.ст.526, 530, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 на користь ТОВ «Бізнес Позика» ( , м.Київ бульвар Лесі Українки, 26 офіс 411) - заборгованість за договором про надання кредиту №268043-КС-001 від 29.04.2021р. в розмірі 21 810 (двадцять одна тисяча вісімсот десять)грн. 70коп. та сплачену суму судового збору в розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім)грн.20коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк