Справа №345/2381/23
Провадження № 2/345/33/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2024 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гапоненка Р.В.,

секретаря судового засідання Баран В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - суд

в с т а н о в и в:

що позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 28 січня 2018 року між ним і ОСОБА_2 Калуським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 34. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.11.2022 по справі № 345/3211/22 за позовом ОСОБА_2 цей шлюб розірвано. Від даного шлюбу дітей немає. Перебуваючи в шлюбі, вони з відповідачкою мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права і обов`язки. За час шлюбу, 03.03.2021, за кошти із спільного сімейного бюджету, ними було придбано майно у вигляді легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN GOLF, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , 2010 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 . На даний час вище вказаний автомобіль, який є спільною сумісною власністю, відповідачка ОСОБА_2 залишила в себе, у своєму користуванні, розпорядженні, і проживає в м. Калуш, Івано-Франківської області. Оскільки на даний час сторони розлучилися, то постала потреба у поділі спільної сумісної власності, набутої під час подружнього життя. В добровільному порядку досягти домовленості з відповідачкою щодо поділу автомобіля не вдалося, що змусило його звернутися із позовною заявою до суду.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.01.2024 закрито підготовче провадження, а справу призначеного до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Дятел В.І. подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не надала.

Представник відповідачки адвокат Бульба В.М. у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просить відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Із наявної в матеріалах справи копії рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.11.2022 у справі № 345/3211/22 судом встановлено, що з 26.01.2018 сторони перебували у шлюбі, який цим судовим рішенням розірвано.

За час шлюбу ними придбано автомобіль марки VOLKSWAGEN GOLF, номер кузова НОМЕР_1 , 2010 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , який оформлено на ім`я відповідачки, що підтверджується митною декларацією від 24.02.2021 № UA209250/2021/003326.

Як вбачається із посвідчення про реєстрацію транспортного засобу за № НОМЕР_3 від 24.02.2021, виданого Галицькою митницею, Галицька митниця не заперечує проти реєстрації в підрозділі МВС України вищевказаного транспортного засобу за ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Наведені висновки сформульовано у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 343/1294/18 (провадження № 61-14494св20).

Отже, спірний автомобіль набуто сторонами під час шлюбу і він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідачкою не надано рішення суду про визнання спірного автомобіля її особистою приватною власністю і не спростовано презумпцію спільної сумісної власності майна подружжя в інший спосіб.

За таких обставин, у задоволенні вимоги про визнання автомобіля спільною сумісною власністю слід відмовити, оскільки автомобіль є спільною сумісною власністю на підставі статті 60 СК України.

Щодо вимоги про стягнення компенсації за 1/2 частку автомобіля, то вона підлягає до часткового задоволення, виходячи із такого.

Сторонами не заперечується той факт, що автомобіль знаходиться у володінні і користуванні відповідачки.

Згідно із ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

У пункті 95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) викладено такі висновки щодо застосування норм права: приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Оскільки спірний автомобіль є неподільною річчю, знаходиться у фактичному володінні і користуванні відповідачки, то з неї слід стягнути на користь позивача компенсацію за 1/2 його частку, залишивши автомобіль у власності відповідачки.

Згідно висновку експерта від 27.04.2023 № 493, складеного судовим експертом Арефіним М.Г., середня ринкова вартість (ціна) автомобіля Volkswagen Golf, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , 2010 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , на 19.04.2023 складає 372 139 грн.

Цей висновок експерта, який надано позивачем, суд до уваги не бере, оскільки у висновку зазначено, що зовнішній візуальний огляд та перевірка технічної справності автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не проводились, всі вихідні дані представлені замовником експертизи. У Додатку 1 до висновку «Звіт про комплектацію транспортного засобу» вказано, що звіт був підготовлений на основі даних платформи Audatex AudaNet.

Причому, які саме вихідні дані надані замовником експертизи, у висновку не конкретизовано.

Відповідачкою надано звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 10 від 24.07.2023, складеного станом на 21.07.2023, згідно якого ринкова вартість автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на сторінках 103-104 містить фотокопію свідоцтва № НОМЕР_4 про реєстрацію транспортного засобу на імя ОСОБА_2 , становить 240 186,11 грн.

За змістом статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд бере до уваги звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 10 від 24.07.2023, оскільки, як зазначено у звіті, оцінка проведена на основі огляду від 21.07.2023, та фотознімків, виконаних за допомогою цифрового апарату. Оцінювачем використано порівняльний та витратний методи, враховано пробіг та дійсний технічний стан автомобіля.

Відтак за критерієм достовірності доказів, суд надає перевагу звіту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 10 від 24.07.2023, тому з відповідачки стягненню підлягає 120 093,05 грн., що становить компенсацію за 1/2 частки спірного автомобіля.

У клопотанні від 21.09.2023 представник відповідачки просить суд стягнути з неї 78 675 грн., врахувавши витрачені кошти в сумі 41 418 грн. на відновлювальний ремонт автомобіля, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З цього приводу суд зазначає, що відповідачкою не доведено вину позивача у дорожньо-транспортній пригоді, рішення суду про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не надано, а протоколи про адміністративне правопорушення від 10.11.2022 № 087475 і 087476 цього не підтверджують.

Також, відповідачкою не надано належних і допустимих доказів оплати цих витрат (фіскальних чеків, заяв на переказ готівки, банківських квитанцій, тощо), як і того, що ці витрати спричинені дорожньо-транспортною пригодою.

Врахування витрат, пов`язаних із ремонтом автомобіля, по суті буде означати покладення на позивача відповідальності за пошкодження автомобіля.

Відшкодування завданої майнової шкоди не є предметом спору в межах цієї справи.

При цьому суд звертає увагу, що відповідачка, за наявності підстав, не позбавлена права вимагати відшкодування майнової шкоди з винної у дорожньо-транспортній пригоді особи.

Крім того, за змістом статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (висновок Верховного Суду, викладений у п. 27 постанови від 29 серпня 2018 р. у справі № 910/23428/17).

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, то пропорційно до задоволених позовних вимог, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачки становить 1 200,93 грн.

Стосовно понесених позивачем витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, то позивач не має права на їх відшкодування, оскільки поданий позивачем висновок експерта не враховано судом як доказ.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладено у п. 179 постанови від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23).

Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70 СК України, ст.ст. 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) 120 093,05 грн. компенсації за 1/2 частку автомобіля марки VOLKSWAGEN GOLF, номер кузова НОМЕР_1 , 2010 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) 1 200,93 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 14.02.2024.

Головуючий: