Справа № 527/1582/23
провадження 2/527/40/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді -Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання-Кривченко В.В., представника позивача-Клименко М.О., відповідача- ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є побутовим споживачем послуг із розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , з яким укладений договір розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року за №2498 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1384/27829. Позивач виконує належним чином умови договору розподілу природного газу, відповідач ухиляється від сплати наданих послуг, у зв`язку з чим з 01.01.2020 року по 01.06.2023 утворилась заборгованість у розмірі 7219,32 грн. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати по справі в розмірі 2684,00 грн. позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідач надав відзив на позовну заяву(а.с.38-42) в якому просив позовні вимоги залишити без задоволення, звільнити його від сплати судового збору та взяти до уваги неправомірність повторної вимоги позивача оплати судового збору за його заяву на видачу судового наказу по справі № 527/687/23 в розмірі 268,40 грн. В обгрунтування заперечень проти позову зазначив, що вважає вимоги позивача незаконними та такими, що порушують його права та інтереси, визначені Конституцією України. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що відповідачу було надано хоча б один рахунок позивача за позовний період, як оператора ГРМ на оплату вартості послуги з розподілу природного газу і відповідач оплатив або не оплатив вартість послуги з розподілу природного газу хоча б за одним рахунком. Позивачем у порушення ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу чи доказів, що підтверджують відправлення належним чином такої заяви, яка б була підписана сторонами, що в свою чергу підтвердило б договірні відносини між сторонами у справі. Також позивачем не надано суду жодного доказу, що у АТ «Полтавагаз» у м. Глобине на законних підствах перебуває газорозподільна система, володіючи якою саме позивач надавав послуги з постачання природного газу, а також, що відповідач підключений до даної газорозподільної системи ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ, тобто позивача АТ «Полтавагаз» і є єдиним діючим постачальником природного газу для відповідача. Укладаючи договори розподілу природного газу зі споживачами, сторони мали не лише ознайомитися та узгодити всі умови договору, а й визначити межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності, шляхом підписання відповідних додатків до них, в тому числі актів розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. В типовому договорі не враховано навіть наявність іншої сторони і взагалі відсутні докази пропозиції приєднання саме відповідача. Зауважив, що посилання на постанови НКРЕКП є безпідставними, оскільки вони не зареєстровані належним та визначеним законодавчо Міністерством юстиції України. При цьому НКРЕКП цього не заперечують, посилаючись на ст. 14 Закону України «Про НКРЕКП», якою нібито це передбачено. Посилання на ст. 14 вказаного Закону не відповідає вимогам ст. 117 Конституції України. Зазначив, що постанови НКРЕКП є незаконними, неправомірними та такими, що грбо порушують законні права та інтереси споживачів, оскільки вони не набрали чинності та не введені в дію у спосіб, визначений законодавством України. Застосування та посилання позивачем на вимоги, встановлені постановами НКРЕКП є незаконними. Також зазначив, що газ є власністю Українського народу. Від імені народу та в його інтересах може діяти лише Держава. Жодних операторів ГТС та ГРМ ні серед власників газу, ні серед осіб, уповноважених основним законом діяти від імені та в інтересах власника-нема. Тобто, звертаючись до суду про стягнення з власника оплати за газ-його власність, оператор має надати доказ того, що той «газ» у нього був і де він його взяв. Виконавець послуг розподілу природного газу повинен бути власником або мати в законному користуванні систему газопостачання-газотранспортні мережі. На підставі вищезазначеного, АТ «Полтавагаз» взагалі не може бути виконавцем послуг розподілу природного газу за вказаною ним адресою, оскільки не має у власності або законному користуванні територіальних мереж Полтавської області, а не те, що внутрішньо будинкових газових мереж. Крім того, зазначив, що АТ «Полтавагаз» не належить до суб`єктів господарювання державного сектору економіки. До позовної заяви не надано всі передбачені ліцензії на здійснення законної діяльності. Також зазначив, що Типовий договір НКРЕКП є нікчемним, не укладався та не може бути укладеним в такому тексті та з такими умовами, адже Споживач, що традиційно користується природним газом, не прийняв би умови Типового договору НКРЕКП, за наявності у Споживача можливості брати участь у визначенні умов договору (ч.2 ст. 634 ЦК України). Зазначив, що він, як Споживач користувався та користується природним газом, який постачався і постачається по газопроводу, який належить споживачам та платникам податків(побудований за їх кошти та податки), як зазвичай, сплачуючи за газ, як житлово-комунальну послугу, не знаючи про те, що власник чи експлуатуюча його газопровід організація змінилась та пропонує свої послуги вже за іншими умовами ніж ті, що були раніше, без урахування відповідності доходу Споживача соціальним стандартам та соціальним гарантіям, у т.ч. прожитковому мінімуму, рівень його забезпечення, мінімальної заробітної плати, надання пільг, компенсацій і гарантій населенню відповідно до Конституції і законодавства України.

У відповіді на відзив на позовну заяву(а.с. 49-52) представник позивача зазначив, що АТ «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи(далі-Оператор ГРМ), тобто суб`єктом господарювання, що діє на підставі ліцензії, здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться в його власності або користуванні відповідно до законодавства та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Фактом приєднання Споживача до умов Типового договору розподілу природного газу(акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Відповідачем виконано декілька з умов для приєднання до договору розподілу природного газу: в матеріалах справи наявне документальне підтвердження споживання природного газу та сплати рахунка Оператора ГРМ. Крім того, матеріали справи не містять доказів про звернення відповідача із заявою до Оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу. Отже, між сторонами виникли договірні відносини щодо надання АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» послуг з розподілу (доставки) природного газу до будинку відповідача, а останній прийняв ці послуги, користуючись природним газом(тобто прийняв оферту). Обов`язкова наявність двосторонньої підписаної угоди між надавачем та споживачем послуг законом не передбачена. Порядок розрахунків за договором розподілу природного газу встановлений розділом 6 глави VI Кодексу газорозподільних систем. Тариф на послуги розподілу природного газу, зокрема, і для АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», встановлюється Постановою НКРЕКП. Відповідно до постанови НКРЕКП від 15.06.2017 року № 778 (із змініми, внесеними постановою НКРЕКП № 941 від 04.06.2019) АТ «Полтавагаз» отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу за регульованим тарифом на території м. Полтава та Полтавської області в зоні розташування газорозподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні товариства. Тобто здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Ліцензію можна оглянути на сайті НКРЕКП, або сайті єдиного ліцензійного реєстру. Відповідно до глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРМ експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно оператори ГРМ. Державне майно, що використовується для розподілу природного газу, обліковується на балансі АТ «Полтавагаз» на підставі типового договору на експлуатацію газорозподільних систем або їх складових, який укладений на виконання постанови КМУ. Всі витрати на експлуатацію, реконструкцію, капітальні та поточні ремонти майна, що використовується для розподілу природного газу здійснюються АТ «Полтавагаз». Питання стосовно законності створення, функціонування та правового статусу НКРЕКП, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення не відносяться до компетенції АТ «Полтавагаз».

Відповідач надав відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.58-69), в якому зазначив, що відзив на позов від імені позивача підписаний керуючим Глобинського УЕГС АТ «Полтавагаз» В.Замогильним за довіреністю. Однак з наданої представником позивача виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб АТ «Полтавагаз» зазначено, що керівником є Погрібняк С.С., який має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, в тому числі підписувати договори. При цьому до позовної заяви не додано жодного документу, що посвідчує службове становище та повноваження Погрібняк С.С., який видав та підписав довіреність. Посилання позивача на Умови договору розподілу природного газу, розміщені на офіційному веб-сайті: регулятора і оператора ГРМ, як підстава до стягнення, є безпідставною і неправомірною через відсутність підпису відповідача під самим договором. Позивач не надав доказів, що відповідач підписав його веб-сторінку, що він скидав дану сторінку відповідачу під час підписання договору і яким саме чином ознайомив його із умовами договору під час підписання заяви-приєднання. Заява про приєднання не має законної сили двостороннього договору. Позивач просить стягнути з відповідача неіснуючий борг. Підписання заяви-приєднання є намір побутового споживача на отримання природного газу для опалення свого домогосподарства, для приготування їжі, що є життєво необхідним ресурсом для людини. Таким чином, дії оператора ГРМ є порушенням прав та законних інтересів відповідача як побутового споживача, а також норм чинного законодавства. Крім того, зазначив, що АТ «Полтавагаз» самовільно користується газовими мережами району в межах м. Глобине, які йому не належать. Зауважив, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності ліцензії. Також не надано доказів, що АТ «Полтавагаз» робило звірку кожен місяць з відповідачем по факту отримання послуг розподілу природного газу. В матеріалах справи відсутні докази, якими мережами і на підставі чого володіє позивач АТ «Полтавагаз», відсутні докази про власність або законне користування мережами. Також відсутні докази, що відповідач замовляв та отримував послуги з газопостачання від АТ «Полтавагаз». Крім того, відповідач надав відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.87-101), про що зазначив у судовому засіданні, та яку найменував як «зустрічна позовна заява», в якій просив: 1) визнати Оператора ГРС неналежним позивачем, а Споживача неналежним відповідачем; 2) відмовити Оператору ГРС у позові, як неналежному відповідачу; 3) визнати факт не надходження на реєстрацію до Мін`юсту України перелічених у «зустрічній позовній заяві» постанов НКРЕКП; 4) визнати наявність колізії та юридичної невизначеності нормативно-правових актів НКРЕКП та Закону «Про НКРЕКП»; визнати НКРЕКП неналежним видавником нормативно-правових актів та звернутися до Конституційного Суду України.

На виконання ухвали суду від 30.10.2023 про витребування доказів представник позивача надав інформацію(а.с.103-107) про те, що Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» передбачено ліцензування в електронному вигляді та скасування бланків ліцензій в друкованому вигляді. 15.06.2017 постановою НКРЕКП № 778 прийнято рішення про видачу ПАТ «Полтавагаз» ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території м. Полтава та Полтавської області (крім міст Кременчук, Лубни, Горішні Плавні, Лубенського, Пирятинського, Оржицького, Гребінківського, Гадяцького, Семенівського, Кременчуцького районів та села Радянське Кобеляцького району Полтавської області) де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ «Полтавагаз», без обмеження строку дії ліцензії. Відтак надати належним чином засвідчену копію ліцензії є неможливим, оскільки чинне законодавство України не передбачає видачу бланків у друкованому вигляді. Достатнім підтвердженням видачі ліцензії є прийняття рішення Регулятором (постанова НКРЕКП № 778 від 15.06.2017) про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Полтавагаз».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним у позові та у відповіді на відзив на позовну заяву.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав пояснення, аналогічні викладеним у відзивах на позовну заяву(а.с.58-69, 87-101). Крім того, пояснив, що відносини між ним та АТ «…газ» виникли раніше, коли АТ «…газ» було державним підприємством по газопостачанню та газифікації і відносини регулювалися іншими відповідними актами законодавства, а саме КМУ-центральним органом виконавчої влади. Тобто його домоволодіння було підключене до газопостачання, а ціна на газ включала в себе постачання природного газу та розподіл і обслуговування газорозподільної системи та її складових. Підтвердженням цьому є Постанова КМУ від 05.07.2006 № 938 «Про затвердження Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання». Умови цього Типового договору не включали окрему плату за послуги з розподілу природного газу та договір не був розірваний/припинений ані позивачем, ані ним, а його умови є кращими, ніж умови Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, який нав`язує йому позивач. У позові є розрахунок заборгованості за надання послуги розподілу природного газу, здійснений на підставі постанов НКРЕКП: № 3037 від 24.12.2019, № 2460 від 16.12.2020, № 129 від 30.01.2021 та № 2764 від 22.12.2021 «Про втсановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Полтавагаз». Самі постанови до позову не додані, вони є на сайті НКРЕКП, але в них немає реєстрації Мін`юста. Тобто цін/тарифів на розподіл газу, встановлених відповідно до законодавства-ще немає. Зауважив, що він не звертався до Оператора ГРС про надання йому послуги розподілу природного газу, а тому типовий договір між ним та Оператором ГРС не укладався. Він як споживач не приєднався до Типового договору за обставин, викладених в позовній заяві, виходячи з наявності ризику помилково чи навіть внаслідок введення в оману у зв`язку із колізією та правовою невизначеністю нормативно-правових актів та умов Типового договору які стали більш не прийнятними для нього. Оператор ГРС та видавник нормативно-правових актів НКРЕКП створили такі умови, що обмежили його, як споживача, у вільному волевиявленні. Не оспорював ту обставину, що користується природним газом, проте зауважив, що газ отримує від Нафтогазу, з яким він укладав угоду на постачання природного газу.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок природного газу» та ЦК України.

АТ «ОГС «Полтавагаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу(а.с. 25-27, 110-123, 125-126).

АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу відповідно до ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 15.06.2017 року №778 зі змінами внесеними Постановою НКРЕКП від 04.06.2019 №941, в межах території Полтавської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Полтавагаз», що оприлюднено на сайті Регулятора.

З Довідки АТ «ОГС «Полтавагаз» від 21.11.2023 № 03/66 вбачається, що згідно із Законом України «Про акціонерні товариства» ВАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» перейменоване в ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (наказ № 232 від 26.07.2011). З 01.10.2014 у відповідності до рішення Наглядової ради від 30.08.2014 № 83 щодо закриття відокремлених підрозділів-управлінь по експлуатації газових господарств та створення на їх базі районів газопостачання, Глобинське управління по експлуатації газового господарства перейменовано у Глобинський район газопостачання. На виконання рішення річних Загальних зборів акціонерів ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» від 12.04.2019 наказом ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» від 16.05.2019 № 158 підприємство перейменовано і з 16.05.2019 отримало назву АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», а райони газопостачання перейменовано в управління експлуатації газорозподільної системи і зокрема Глобинський район газопостачання перейменовано у Глобинське управління експлуатації газорозподільної системи. АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» є правонаступником ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз»(а.с.108).

Згідно копії Наказу ВАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» від 06.06.2008 № 205-к «Про особовий склад» ОСОБА_2 затверджено начальником Глобинського УЕГГ з 09.06.2008 р.(а.с.109).

Згідно копії Заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) ОСОБА_1 18.08.2016 уклав договір з позивачем в особі Глобинський район газопостачання ПАТ «Полтавагаз» (а.с. 7). Ознайомившись з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498 на офіційному сайті НКРЕКП, сайті ПАТ «Полтавагаз» в мережі Інтернет за адресою: http:www.poltavagaz.com.ua та в друкованому виданні Всеукраїнська громадсько-політична газета «Зоря Полтавщини» в редакції від 25.12.2015, споживач приєднався до умов договору за персоніфікованими даними: персональний ЕІК-код як суб`єкта ринку природного газу: 56ХМ26А04004088L; назва та опис об`єкта: ОСОБА_1 ; адреса об`єкта: АДРЕСА_1 ; величина приєднання потужності об`єкта: 10.493462; параметри лічильника газу: РЛ «Ямпіль», G-6, 1069286; група споживання: (15) ІНДИВІДУАЛЬНІ для комплексного споживання (індивідуальне опалення та приготування їжі та/або підігрів води), з опалювальною площею від 50 до 100 м.кв. включно; опалювальна площа: 68,3 м.кв.; кількість зареєстрованих осіб: 4; планові об`єми споживання газу у розрізі календарних місяців: січень (475), лютий (409), березень (324), квітень (135), травень (37), червень (31), липень (33), серпень (35), вересень (55), жовтень (205), листопад (343), грудень (458).

Відповідач не оспорював факт підписання вищевказаної Заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача).

За умов договору приєднання, який є публічним, послуга з розподілу природного газу - це послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача (п.1.4 договору).

05.02.2019 складено Акт № 4088 розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ ПАТ «Полтавагаз» та споживачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією Акту(а.с.124).

Згідно копії реєстру зняття показників газових лічильників 29.07.2020 за адресою АДРЕСА_2 , споживач ОСОБА_1 , показники газового лічильника 7534(а.с.8). Відповідач не оспорював ту обставину, що він споживає газ, однак зазначив, що газ отримує від Нафтогазу на підставі відповідної угоди.

21.04.2023 року ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області у справі № 527/687/23 скасовано судовий наказ Глобинського районного суду Полтавської області від 07.04.2023 року, виданий за заявою АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованості за послуги з розподілу природного газу-основного боргу в розмірі 5892,99 грн. та судових витрат у розмірі 268,40 грн. (а.с.12).

За будинком АДРЕСА_1 згідно картки абонента ОСОБА_1 о/р НОМЕР_1 обліковується заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з січня 2020 року по травень 2023 року у розмірі 7219,32 грн. (а.с.6).

Згідно довідки виконавчого комітету Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 06.07.2023 за № 637/13-08 за адресою: АДРЕСА_3 з 20.12.2013 зареєстрований ОСОБА_1 (а.с.32).

24.02.2023 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» з метою досудового врегулювання спору направило претензію боржнику з вимогою сплатити заборгованість за послуги з розподілу природного газу (а.с. 10-11).

Закон України «Про ринок природного газу» визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач - це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (Закон України «Про ринок природного газу»).

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Згідно ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг.

Згідно п.1 ч.2 цієї статті виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч.ч.1,2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Положеннями ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до п.1.3. Типового договору розподілу природного газу фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу(а.с. 13).

Таким чином, законом чітко визначено як порядок укладення договору (перелік дій, які свідчать про наявність волевиявлення споживача на укладення договору), так і порядок визначення умов договору.

ОСОБА_1 , підписавши 18.08.2016 заяву-приєднання, висловив свою згоду та приєднався до умов публічного договору розподілу природного газу.

Заперечення відповідача щодо існування договірних зобов`язань, які з ним позивачем не погоджувалися, суд відхиляє, оскільки такі твердження, фактично, зводяться до нерозуміння природи договору приєднання, який є публічним, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.03.2021 №904/2073/19, не звільняє від його виконання.

Суд враховує, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови, що передбачено у пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН.

Разом із цим забезпечення наведених прав споживачів кореспондується із положеннями абз.4,5 п.5 гл.3 розділу VІ Кодексу ГРС, яким визначено, що у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має право подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

За нормами статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, щомісяця відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та укладеного Договору до сплати Боржнику нараховується відповідна сума, яку він має сплачувати відповідно до п.6.6 Договору до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ (а.с. 18).

Відповідач посилався на відсутність договірних правовідносин з позивачем з огляду на неукладення будь-якого письмового договору та непогодження з ним змісту такого договору.

Суть публічного договору полягає в тому, що споживач може отримувати послугу лише на умовах, які визначає сам виконавець у типовому договорі.

Відповідач у встановленому законом порядку не відмовлявся від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем надано не було.

Враховуючи те, що відповідач скористався наданими позивачем послугами з розподілу природного газу, продовжуючи споживати природний газ, проте в порушення вимог закону та умов договору не сплачував за отримані послуги, за ним утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 01.06.2023 року становить 7219,32 грн.

Правильність розрахунку заборгованості відповідачем не спростована.

З огляду на те, що позивачем належними доказами доведено суду, що відповідач користувався наданими позивачем послугами, однак не виконав обов`язок по сплаті вартості послуг з розподілу природного газу, суд вважає за потрібне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача виниклу внаслідок порушення зобов`язання заборгованість в сумі 7219,32 грн.

Щодо посилань відповідача на те, що Постанови НКРЕКП не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, а відтак не підлягають застосуванню в спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.117 Конституції України, якою встановлено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

При цьому ч.6 ст.14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» визначено такий порядок, зокрема встановлено, що Рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.

Регулятор веде реєстр всіх прийнятих рішень та забезпечує вільний доступ до них на своєму офіційному веб-сайті у затвердженому ним порядку.

Судом встановлено, що рішення НКРЕКП опубліковані на офіційному веб-сайті Регулятора.

Одночасно, дана норма у встановленому порядку неконституційною не визнавалась та є діючою.

Крім того, посилання відповідача на застосування до спірних правовідносин положень Указу Президента України від 3 жовтня 1992 року N 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», а не норм вищевказаного Закону суд вважає помилковим з наступних підстав. Так, керуючись загальними правилами застосування норм права у випадку колізії, у разі існування суперечності між актами застосовується акт, що має більшу юридичну силу, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, також надається перевага акту, що прийнятий пізніше. Таким чином, оскільки Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» має вищу юридичну силу, є спеціальним нормативним актом та виданий пізніше, то саме його норми підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем за оплату судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи, що ухвалою суду від 21.04.2023 року у справі № 527/687/23 скасовано судовий наказ Глобинського районного суду Полтавської області від 07.04.2023 року, виданий за заявою АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Полтавагаз» заборгованості за послуги з розподілу природного газу-основного боргу в розмірі 5892,99 грн. та судових витрат у розмірі 268,40 грн., то сплачену суму судового збору за подання заяви про видачу судового наказу у справі № 527/687/23 було зараховано до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Згідно квитанції до платіжної інструкції від 20.04.2023 ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 268,40 грн. на виконання вищезазначеного судового наказу Глобинського районного суду Полтавської області від 07.04.2023 року. Оскільки ухвалою суду від 21.04.2023 року у справі № 527/687/23 вказаний судовий наказ скасовано, судовий збір необхідно повернути ОСОБА_1 .

Відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, тому судовий збір, який відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягав би стягненню з відповідача на користь позивача, слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (, рах. № НОМЕР_3 в філії- Полтавське облуправління АТ «Державний ощадний банк України) заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 7219(сім тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень 32 коп.

Компенсувати Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (), за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні, сплачені позивачем згідно платіжної інструкції №3850 від 22.06.2023 у розмірі 2415 (дві тисячі чотириста п`ятнадцять) гривень 60 коп. та платіжного доручення №1314 від 13.02.2023 у розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , рнокпп: НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору згідно квитанції до платіжної інструкції від 20.04.2023 у розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 30.01.2024.

Суддя С. А. Мицик