Справа № 464/7531/23
пр.№ 2/464/171/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

при секретарі судових засідань БРИНОШ А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «УНІКА» до ОСОБА_1 з участю третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Страхової компанії «АЛЬФА - ГАРАНТ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «СК «Уніка» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування вимог позову покликається на те, що 29 квітня 2022 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТзОВ «Львівська пивна компанія» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 . 16 лютого 2023 року у м.Львові сталося ДТП з участю транспортного засобу MAN д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Mercedes ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок якого було пошкоджено автомобіль Mercedes ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 , який застрахований у ПрАТ «СК «Уніка» за договором добровільного страхування наземного транспорту №014031/4100/0000519 та завдано матеріальної шкоди останньому. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 13 березня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим по факту вчинення даного ДТП за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. На підставі заяви від потерпілої особи було складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 59540 грн. 92 коп. Дану суму виплачено потерпілому, тому до СК «Уніка» перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Mercedes ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, що мала місце 16 лютого 2023 року. На момент скоєння ДТП цивільно правова відповідальність винуватця ДТП за шкоду, внаслідок експлуатації транспортного засобу марки MAN д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ТДВ «СК «Альфа Гарант» згідно полісу №, з лімітом відповідальності страховика 160000 грн., франшиза 0 грн. 21 квітня 2023 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виконало своє зобов`язання, сплативши ПрАТ «СК «Уніка» 27609 грн. 07 коп. Врахувавши сплачене страхове відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» у розмірі 59540 грн. 92 коп., розміру виплаченого страхового відшкодування згідно полісу ТДВ «СК «Альфа-Гарант» - 27609 грн. 07 коп., різниця складає 31931 грн. 85 коп., яка підлягає стягнення з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 скористався своїм правом та надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що позов не визнає, оскільки на момент вчинення ДТП 16 лютого 2023 року його цивільно-правова відповідальність внаслідок експлуатації транспортного засобу марки MAN д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ТДВ «СК «Альфа Гарант» згідно полісу №221253068 з лімітом відповідальності страховика 160000 грн., франшиза 0. Розмір матеріальної шкоди внаслідок ДТП не перевищує страхового ліміту, будь яка із обставин, передбачених ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутня, франшиза договором не передбачена, підстав покладення відповідальності на відповідача відсутні. Спір фактично виник з приводу розміру страхового відшкодування та повинен вирішуватися між сторонами цих правовідносин, а саме між страховими компаніями. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 15 листопада 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено таку до судового розгляду на 04 грудня 2023 року.

Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року відкладено розгляд справи до 19 грудня 2023 року за клопотанням відповідача та неявкою сторін у судове засідання.

19 грудня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 04 січня 2024 року через неявку представника позивача, визнано явку якого обов`язковою, залучено третю особу до участі у справі.

04 січня 2024 року в судовому засіданні продовжено перерву до 30 січня 2024 року.

30 січня 2024 року визнано явку представника позивача обов`язковою, у зв`язку з чим в судовому засіданні продовжено перерву до 13 лютого 2024 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з позовними вимогами просить розгляд справи здійснювати у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу третьої особи направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі, матеріали позову та судові повістки.

Вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до вимог п.п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної(немайнової) шкоди.

По справі встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 13 березня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, оскільки такий 16 лютого 2023 року в 11 год. 55 хв. по вул.Угорській, 22 у м.Львові, керував автомобілем марки MAN д.н.з. НОМЕР_2 , з неналежно зачиненими дверима вантажного відділу, внаслідок чого такі самовільно відчинились та здійснили контакт з припаркованим автомобілем марки Mercedes ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 , завдавши транспортним засобам технічних ушкоджень.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки вказана постанова суду є чинною і має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини ОСОБА_2 у вказаній ДТП, що мала місце 16 лютого 2023 року, відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України не підлягають доведенню.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується зі статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено при розгляді справи, цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 та транспортного засобу марки MAN д.н.з. НОМЕР_3 застрахована у ТДВ СК «Альфа Гарант», про що свідчить поліс №212453068 з терміном дії з 14 грудня 2022 року по 13 грудня 2023 року та договір добровільного страхування наземного транспорту від 12 грудня 2022 року.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

29 квітня 2022 року між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та ТОВ «Львівська пивна компанія» укладено договір сертифікат добровільного страхування наземного транспорту №014031/4100/0000519 від 29 квітня 2022 року, відповідно до якого застраховано автомобіль марки Mercedes ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 , а 15 грудня 2022 року між тими ж сторонами додаткову угоду №І01.

Згідно заяви № про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО №014031/4100/0000519/1 ОСОБА_3 звернувся до страхової компанії «Уніка» по факту ДТП, що мало місце 16 лютого 2023 року за участю двох автомобілів Mercedes ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 під його керуванням та MAN д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

24 лютого 2023 року ТзОВ «Західно-Український автомобільний дім» розраховано вартість відновлювального ремонту у розмірі 66555 грн. 82 коп. автомобіля марки Mercedes ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 та надано ремонтну калькуляцію.

24 лютого 2023 року складено акт огляду транспортного засобу №, яким зафіксовано ушкодження автомобіля марки Mercedes ATEGO д.н.з. НОМЕР_1 .

Як вбачається з страхового акту за договором страхування №014031/4100/0000519/1 від 29 квітня 2022 року сума страхового відшкодування складає 59540 грн. 92 коп.

У відповідності до платіжного доручення №076860 від 08 березня 2023 року ПрАТ «СК «Уніка» виплатило на рахунок Західно-Українського автомобільного дому 59540 грн. 92 коп. як страхове відшкодування ТОВ «Львівська пивна компанія» за договором 014031/4100/0000519 від 29 квітня 2022 року.

В свою чергу, ТДВ «СК «Альфа Гарант» виплатило ПрАТ «СК «Уніка» 27609 грн. 07 коп. як страхове відшкодування в порядку регресу, що стверджується платіжним дорученням №34520 від 21 квітня 2023 року.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Водночас, суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, саме страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. І такий страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст.3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18).

При цьому, у цій справі Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

З врахуванням описаних вище обставин справи, змісту спірних правовідносин, законодавства, яке їх регулює та висновків Великої Палати Верховного Суду, суд погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» як його страховика покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 59540 грн. 92 коп., що є меншою, ніж передбачено полісом №212453068, який становить 160000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу 21 квітня 2023 року ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування в добровільному порядку в розмірі 27609 грн. 07 коп., що підтверджується платіжним дорученням №34520 від 21 квітня 2023 року (а.с.32).

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що зазначена сума не покрила виплачене позивачем страхове відшкодування потерпілій особі, а тому останній звернувся з позов до відповідача про відшкодування різниці суми страхового відшкодування та суми страхового відшкодування виплаченого ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант».

Проте, позивач не надав будь-якого розрахунку суми страхового відшкодування в розмірі 27609 грн. 07 коп., яку ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» сплатила позивачу, яка б підтверджувалася висновком транспортно товарознавчої експертизи, звітом про визначення вартості матеріального збитку чи страховим актом.

З клопотанням про витребування доказів у передбачених законом випадках позивач до суду не звертався. При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами п.п.1,2,3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку, що доводи представника позивача не підтверджені будь-якими доказами, тобто є необґрунтованими і не можуть враховуватись судом при вирішенні справи, тому у задоволенні позову ПАТ «СК «Уніка», необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Частина 1 статті 133 Цивільно процесуального кодексу України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що суд прийшов висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на оплату судового збору та витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «УНІКА» До ОСОБА_1 з участю третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Страхової компанії «АЛЬФА - ГАРАНТ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК