Провадження № 2/679/6/2024
Справа № 679/533/21
Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:
головуючого судді Безкровного І.Г.,
за участю секретаря с/з Нестерук К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин Хмельницької області заяву представника позивача-відповідача Волкова С.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
Представник позивача-відповідача Волков С.В. звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області із заявою про ухвалення додаткового рішення у вказаній цивільній справі з метою вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Учасники справи у судове засідання не викликалися з урахуванням положень ч. 4 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки суд не вбачав у цьому необхідності.
Дослідивши заяву представника позивача-відповідача та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що 16.01.2024 судом було ухвалене рішення суду у цивільній справі № 679/533/21 (провадження № 2/679/6/2024) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (а.с. 229-230, 235-250 т. 4).
Відповідно до цього рішення суду первісний та зустрічний позови були задоволені судом частково. Із вказаного рішення також вбачається, що судом у ньому не було вирішене питання про розподіл судових витрат, при цьому представники обох сторін - адвокати Волков С.В. та Загребельний В.В. - під час судових дебатів зазначили, що докази щодо розміру понесених сторонами судових витрат будуть подані ними протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і представником Волковим С.В. відповідні докази були надані у визначений законом строк, а саме 19.01.2024 (а.с. 1-2 т. 5).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Із досліджених матеріалів справи судом встановлено, що під час розгляду справи ОСОБА_1 понесла судові витрати в розмірі 9500 грн на проведення комплексної судової інженерно-технічної та автотоварознавчої експертизи № 210607/1.З.О. від 10.08.2021, а також у розмірі 5000 грн на проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 88/22 від 31.07.2022 (а.с. 7, 8, 9 т. 2; а.с. 5, 6, 10, 11 т. 5).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 17.05.2021 уклав із адвокатом Загребельним Віталієм Васильовичем договір про надання правової допомоги, повноваження якого підтверджуються ордером серії РН-926 № 61 від 17.05.2021 (а.с. 80, 219 т. 1).
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об?єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Позивач-відповідач ОСОБА_1 під час звернення до суду з позовом сплатила судовий збір у розмірі 908 грн за подання позовної заяви про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу та у розмірі 454 грн за подання заяви про забезпечення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу (а.с. 157, 185 т. 1).
При цьому сплату судового збору за подання позовів про поділ спільного майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_1 було відстрочено до ухвалення рішення у справі (а.с. 22, 156 т. 1).
У свою чергу, ОСОБА_2 також було відстрочено до ухвалення рішення у справі сплату судового збору за подання зустрічного позову про поділ спільного майна подружжя, однак у день останнього судового засідання у справі ним був сплачений судовий збір у розмірі 5430,90 грн - виходячи із ціни позову, зазначеної ним у зустрічному позові (а.с. 170-171 т. 2; а.с. 226 т. 4).
Згідно з пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 розмір судового збору за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позову майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, який відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-IX від 15.12.2020 складає 2270 грн, а відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» № 1928-IX від 02.12.2021 - 2481 грн.
При цьому ОСОБА_1 відповідні позови були подані у 2021 році, а ОСОБА_2 зустрічний позов - у 2022 році, у той час як згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Разом із цим суд звертає увагу, що розмір ставки судового збору, визначений пп. 3 п. 1. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», не може бути застосований, оскільки він застосовується у випадку одночасного пред?явлення вимог про розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, тоді як предметом первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя предметом є лише поділ майна подружжя.
У п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 роз?яснено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п?ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов?язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п?ятою статті 216 ЦК). Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред?явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.
Судом встановлено, що реальна ціна загальних позовних вимог ОСОБА_1 майнового характеру (з урахуванням уточнених та збільшених вимог, а також проведених експертиз, за результатами яких була визначена актуальна вартість спірних автомобіля, квартири, будинку та земельної ділянки) складає 2646875 грн, а реальна ціна зустрічного позову ОСОБА_2 - 4228045,84 грн.
Суд також бере до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Отже, ОСОБА_2 також має сплатити судовий збір у розмірі 908 грн за вимогу немайнового характеру щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Разом із тим, оскільки первісний та зустрічний позови були задоволені судом частково, беручи до уваги характер заявлених сторонами позовних вимог та порядок їх часткового задоволення, визначити точно пропорційність розподілу судових витрат в даному випадку не вбачається можливим.
Як зазначається у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 258-261, 263, 270 ЦПК України, суд,
Заяву представника позивача-відповідача Волкова Сергія Вікторовича про ухвалення додаткового рішення у вказаній цивільній справі - задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 679/533/21 (провадження № 2/679/6/2024) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення додаткового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому додаткового рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач-відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Представник позивача-відповідача: адвокат Волков Сергій Вікторович (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса для листування: Хмельницька область, Шепетівський район, м. Нетішин, а/с 206).
Відповідач-позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Представник відповідача-позивача: адвокат Загребельний Віталій Васильович (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса для листування: Рівненська область, Рівненський район, м. Острог, а/с 38).
Відповідач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Суддя І.Г. Безкровний