Справа № 510/1374/23
Провадження 2/510/441/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.24 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі Іванової Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на: житловий будинок з надвірними спорудами на земельній ділянці розміром 0,2500 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку розміром 0,2500 та, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:001:0034), цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку розміром 0,1345 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:001:0035), цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.Позовні вимоги мотивує тим, що 19.03.2021 р. між ним та відповідачем, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2 , який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач не зареєстрував своє право власності на житловий будинок та земельну ділянку у встановленому законом порядку у відповідному державному реєстрі. Таким чином, придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, він просить задовольнити позовні вимоги.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Аждер В.А. направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає..

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.01.2015 р. на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами на земельній ділянці розміром 0,2500 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; спадкоємець ОСОБА_2 ; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16.01.2015 р. № 39371747; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.01.2015 р. на спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 0,2500 та, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:001:0034),спадкоємець ОСОБА_2 ; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16.01.2015 р. № 39371917; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.01.2015 р. на спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 0,1345 та, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:001:0035), спадкоємець ОСОБА_2 ; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16.01.2015 р. № 39372232; нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 19.03.2021р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2 ; акт прийому передання за договором купівлі продажу від 19.03.2021 р.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 19.03.2021 позивач домовився із відповідачем про купівлю житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2 .

В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передав відповідачу обумовлену суму грошей, а відповідач надав позивачу об`єкт нерухомості для вільного користування і володіння.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач, через деякий час, запропонував відповідачу привести домовленість у відповідність до вимог закону, однак з`ясувалось, що відповідач не зможе надати нотаріусу правовстановлюючі документи на нерухоме майно, оскільки не зареєстрував своє право власності на житловий будинок та земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Про існування цих обставин, позивачу до укладення договору не було відомо. Перед укладенням угоди позивачу було пред`явлено правовстановлюючий документ на нерухоме майно (житловий будинок). Більш того, як з`ясувалось пізніше, через юридичну необізнаність відповідача, останній на момент укладення договору купівлі - продажу будинку від 19.03.2021 р. не зазначив, що він також отримав правовстановлюючий документ й на земельну ділянку під будинком (для будівництва і обслуговування жилого будинку), а також для ведення особистого селянського господарства за адресою розташування будинку, через що сторони не зазначили про це в самому договорі купівлі-продажу (щодо земельних ділянок, як окремих об`єктів частини предмету договору). Так, як вбачається із наданих документів 16.01.2015 року державним нотаріусом Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області, ОСОБА_3 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок (зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 13),на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку за вказаною адресою (зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 14), на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за тією ж адресою. Право власності, на підставі виданих нотаріусом свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 16.01.2015 р., на вищевказані житловий будинок та земельні ділянки підлягає державній реєстрації.

Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 19.03.2021 р., відповідач не мав право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передала продавцям обумовлену суму коштів, а продавці передали позивачу нерухоме майно та ключі від нього.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу була передана обумовлена сума грошей, а позивачу об`єкт нерухомості, що підтверджується актом прийому передання за договором купівлі продажу від 19.03.2021 р. Відповідач жодного разу не висував вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечував проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_2 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши її у відповідача, який фактично не мав права його відчужувати на той період, оскільки не зареєстрував своє право власності на житловий будинок та земельну ділянку у встановленому законом порядку у відповідному державному реєстрі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч. 1 ст. 120 ЗК України).

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами на земельній ділянці розміром 0,2500 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , земельну ділянку розміром 0,2500 та, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:001:0034), цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку розміром 0,1345 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:001:0035), цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 50, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 330, 388, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності:

Житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_2 ;

Земельну ділянку розміром 0,2500 та, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:001:0034), цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

Земельну ділянку розміром 0,1345 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:001:0035), цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін