Справа №717/2097/23
УХВАЛА
15.02.2024 року Кельменецький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Туржанського В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці заяву представника позивача про відвід судді від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву про відвід судді Туржанському В.В. з тих підстав, що відповідачка надавала освітні послуги з вивчення англійської мови дитині судді Туржанського В.В. Крім того, ухвалою судді Туржанського В.В. від 13 листопада 2023 року було відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю. Вказану ухвалу було скасовано постановою Чернівецького апеляційного суду від 03 січня 2024 року. Вказані обставини викликають у позивача сумніви в неупередженості та об?єктивності судді.
Враховуючи, що на час подання заяви про відвід судді у суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, згідно до ч.5 статті 40 ЦПК України, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію.
За ініціативою суду питання про відвід судді вирішується у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Згідно до п.5 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Відповідачка ОСОБА_2 дійсно займалася із донькою судді Туржанського В.В. Ухвалою судді Туржанського В.В. від 13 листопада 2023 року було відмовлено у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю. Вказану ухвалу було скасовано постановою Чернівецького апеляційного суду від 03 січня 2024 року.
Відповідно до ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі (Конвенція) та практику Суду як джерело права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах „Фей проти Австрії, „Ветштайн проти Швейцарії). Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності. У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість іншими словами, „має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється. Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість.
Відповідно до п.66 рішення Європейського суду з прав людини в справі „Мироненко і Мартенко проти України (заява №4785/02), яке набуло статусу остаточного 10.03.2010 року, згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Відповідно до п.67 даного рішення Суду особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного. Відповідно до п.69 даного рішення Суду, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 22 квітня 1994 року у справі Сайрава ді Карвальо, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.
У позивача виникли підозри у недостатній неупередженості судді Туржанського В.В. Подальший розгляд справи суддею Туржанським В.В. може не забезпечити довіру, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.
Враховуюче викладене вище, керуючись ст.ст. 39, 40 ЦПК України, суд, - ПОСТАНОВИВ:
Відвести суддю Туржанського Володимира Васильовича від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: