Справа № 944/5110/23 Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3119/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Галько Романа Васильовича на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2023 року у справі за заявою представника заявника ОСОБА_2 адвоката Сергієнко Ніни Олександрівни про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023р. ОСОБА_3 , яка діє в інтересах заявника ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою в якій просила визнати судовий наказ про стягнення з заявника аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання спільних дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначала, що 22.09.2023 року заявнику стало відомо з сайту «Судова влада України» про видачу спірного судового наказу. Текст судового наказу оприлюднено 12.09.2023 року, проте 04.09.2023 року на електронну адресу суду було надіслано заперечення щодо видачі судового наказу. ОСОБА_2 вважає його таким, що не підлягає виконанню, оскільки усі четверо дітей зареєстровані за місцем проживання батька у АДРЕСА_1 . Водночас представник заявника вказує, що 13.12.2022 року батько разом з дітьми виїхав за кордон, а саме до Німеччини, де і проживають станом на 22.09.2023 року, що підтверджується відповідними документами. Оскільки спільні діти, на утримання яких стягуються аліменти, проживають разом із батьком ОСОБА_7 , в останнього відсутній обов`язок сплачувати аліменти на їх утримання.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2023 року заяву представника заявника ОСОБА_2 адвоката Сергієнко Ніни Олександрівни про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ у справі №944/5110/23, виданий 04.09.2023 Яворівським районним судом Львівської області, про стягнення щомісячно із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 , аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання заяви - 09.08.2023, а також судового збору в сумі 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь держави.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Галько Роман Васильович, подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що ухвалу винесено з порушенням чинного законодавства.

Зазначає, що на суд першої інстанції було покладено обов`язок у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа.

Як вбачається з ухвали суду, судовий наказ був визнаний таким, що не підлягає виконанню лише з тих підстав, що не визначено місця проживання дітей та існує спір про право.

Звертає увагу, що заявником не надано жодних доказів, а судом не встановлено жодних обставин, що матір дітей ОСОБА_1 не мала права на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей. Також, не доведено факту відсутності у ОСОБА_2 матеріального обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей, навіть при умові добровільного забезпечення дітей.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.

В листопаді 2023р. від ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу.(а.с.119-124)

В судове засідання, сторони та їх представники не з`явилися, будучи повідомленими належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України.

Від ОСОБА_1 та її представника - адвоката Галько Р.В., надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги апеляційної скарги підтримують та просять задоволити.

Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_2 адвоката Сергієнко Н.О. та визнаючи таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ у справі №944/5110/23, виданий 04.09.2023 Яворівським районним судом Львівської області, про стягнення аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції виходив з того, що при відсутності рішення суду про визначення місця проживання дітей та враховуючи наявність протиріч між батьками з вказаного питання, а також з приводу обов`язку їх утримання, дані обставини свідчать про відсутність у стягувача ОСОБА_1 суб`єктивного права вимоги до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, оскільки в даному випадку наявний спір про право.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, заявник ОСОБА_1 у серпні 2023 року звернулася в суд із заявою в якій просила видати судовий наказ про стягнення щомісячно із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 , аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання заяви - 09.08.2023, а також судового збору в сумі 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь держави.

Яворівський районний суд Львівської області04.09.2023р. видав судовий наказ у справі №944/5110/23, про стягнення щомісячно із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 , аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання заяви -09.08.2023, а також судового збору в сумі 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь держави.(а.с.13-14)

В жовтні 2023р. ОСОБА_3 , яка діє в інтересах заявника ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою в якій просила визнати судовий наказ про стягнення з заявника аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання спільних дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною другою ст. 160 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Саме такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 2-4671/11.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Враховуючи імперативні приписи ст. 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 432 ЦПК України визначає можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення.

Так, ОСОБА_3 , яка діє в інтересах заявника ОСОБА_2 , заявляючи вимогу про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, посилалася на те, що усі четверо дітей зареєстровані за місцем проживання батька у АДРЕСА_1 . Водночас представник заявника вказує, що 13.12.2022 року батько разом з дітьми виїхав за кордон, а саме до Німеччини, де і проживають станом на 22.09.2023 року, що підтверджується відповідними документами. Оскільки спільні діти, на утримання яких стягуються аліменти, проживають разом із батьком ОСОБА_7 , в останнього відсутній обов`язок сплачувати аліменти на їх утримання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що до підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відносяться випадки: коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; помилкової видачі виконавчого листа, а наведені заявником обставини і є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення,підстави для нового розподілу судових витрат,понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Галька Романа Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2023 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.02.2024р..

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.