ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/26/24
провадження № 2-н/691/2/24
УХВАЛА

15 січня 2024 року м. Городище

Суддя Городищенського районного суду Черкаської області Савенко О.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів,-

встановив:

09 січня 2024 року до Городищенського районного суду Черкаської області, надійшла заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів.

В обґрунтування заяви про видачу судового наказу зазначено, що з 24 серпня 2013 року по 16 лютого 2023 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2023 року, шлюб між ними розірваний. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 25 листопада 2015 року. З лютого 2022 року проживають окремо. Неповнолітній ОСОБА_4 проживає біля батька та перебуває на його утриманні, згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 22 серпня 2022 року №2022/000384787 та довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22 серпня 2022 року №8729. ОСОБА_2 не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, у її вихованні не приймає участі, угода про сплату аліментів між ними, не укладена, а тому виникла потреба у отриманні аліментів від матері дитини.

Згідно ст.187 ЦПК України, у встановленому законом порядку, 09 січня 2024 року Городищенським районним судом Черкаської області зроблено запит до Городищенської міської ради Черкаського району Черкаської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) боржника ОСОБА_2 ..

Від ОСОБА_2 , 10 січня 2024 року за вхідним №152/24, до Городищенського районного суду Черкаської області надійшло письмове клопотання про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За змістом клопотання ОСОБА_2 вбачається, що 09 січня 2024 року, на офіційному сайті Городищенського районного суду Черкаської області, а саме із розділу автоматично розподілених справ, їй стала відома інформація про те, що представник заявника ОСОБА_5 звернувся до Городищенського районного суду Черкаської області із заявою до неї, щодо видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі, із стягувачем ОСОБА_1 наявний спір щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 .. Після розірвання шлюбу, за спільним рішенням, дитина мала проживати періодично з кожним із них. ОСОБА_1 , проти волі дитини, забрав її від неї. Крім того, постійно налаштовує дитину проти неї, як матері, залякує, різними способами перешкоджає їх зустрічам. На даний час, має можливість бачити дитину лише в школі, де навчається. Сина відвідує систематично, купує та приносить йому необхідні речі, одяг та продукти харчування. Через вказані обставини, змушена неодноразово звертатися до служби у справах дітей Городищенської міської ради Черкаської області та органу опіки і піклування виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області, для вжиття заходів до батька, який негативно впливає на психологічний стан дитини, утримує дитину силою та перешкоджає дитині не тільки проживати, а навіть бачитися та спілкуватися. Під час останнього засідання органу опіки і піклування, яке відбулося 15 грудня 2023 року, із сином ОСОБА_3 працював дитячий психолог. На запитання, чи хоче дитина до матері, дитина відповіла, що хоче бути і в мами, і в тата, але навіть після цього ОСОБА_1 не дозволив дитині піти до матері. ОСОБА_6 , як батько, не рахується з думкою дитини та ігнорує її прохання. Службою у справах дітей Городищенської міської ради Черкаської області та органом опіки і піклування виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області рекомендовано їй звернутися в суд для захисту своїх батьківських прав. Оскільки, на даний час між нею та ОСОБА_1 неможливо досягнути жодних домовленостей щодо способів виховання та утримання сина, а також місце проживання дитини, то підготовлений та буде подано позов з відповідними доказами до суду про визначення місця проживання сина з матір`ю і просила відмовити у видачі судового наказу.

15 січня 2023 року до суду надійшла відповідь на вище вказаний запит про підтвердження місця реєстрації ОСОБА_2 за вказаною стягувачем адресою.

Вивчивши матеріали за заявою про видачу судового наказу стосовно ОСОБА_2 , вбачаю підстави для відмови у видачі судового наказу, в силу наступного.

За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і за ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначені в розділі І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішенні Європейського Суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Частиною третьою статті 19 ЦПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" №14 від 23 грудня 2012 року, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

У відповідності до ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. Якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За матеріалами справи встановлено, що заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина. Між заявником ОСОБА_1 і ОСОБА_2 існує спір щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, та її утримання і виховання, про що інформовано суд листом від 10 січня 2024 року.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто, в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява боржника є встановленою судом підставою для відмови у видачі судового наказу.

Вбачаю за необхідне роз`яснити заявнику наслідки відмови у видачі судового наказу. Згідно з ч.2 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.19,161,165-166,186,258-261,352-354 ЦПК України,-

постановив:

у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою щодо стягнення аліментів відмовити.

Копію ухвали суду направити заявнику, представнику заявника, боржнику, для відому.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Суддя О.М.Савенко