КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 760/32126/21

номер провадження №22-ц/824/4060/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року /суддя Зуєвич Л.Л./

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

30.11.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява про стягнення з відповідача 23 460,72 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 37,15 грн інфляційної складової боргу, 157,03 грн трьох відсотків річних від простроченої суми боргу та 2 270,00 грн судового збору.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги»:

-23 460,72 грн (двадцять три тисячі чотириста шістдесят гривень сімдесят дві копійки) основного боргу за спожиту електричну енергію;

-37,15 грн (тридцять сім гривень п`ятнадцять копійок) інфляційних втрат,

-157,03 грн (сто п`ятдесят сім гривень три копійки) 3% річних,

-2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору. /а.с. 51-56/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що довідка Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 04.12.2021 р., дані особового рахунку № НОМЕР_1 , надані позивачем, не є документами, які свідчать про право власності відповідача чи споживача на житло. Зазначав, що постанова Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999, на яку посилається суд першої інстанції втратила чинність 26.06.2018 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 502. Виставлені споживачу позивачем платіжні документи у паперовій або електронній формі йому не надходили. Судом першої інстанції не взяті до уваги його заперечення.

Представник позивача звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказувала, що відповідач є власником квартири за якою рахується заборгованість, зобов`язаний нести тягар утримання майна, а тому рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 29.03.1994 по т.ч. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно даних особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Також, з особової картки споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що відповідач неналежним чином сплачував кошти за спожиту електричну енергію у зв`язку з чим з січня 2019 року за ним утворилась заборгованість, яка станом на 26.05.2021 становить 23 460,72 грн. (а.с. 14)

В матеріалах справи міститься наданий позивачем розрахунок ціни позову по особовому рахунку № НОМЕР_1 щодо ОСОБА_1 за змістом якого, розмір заборгованості за спожиту електричну енергію становить 23 460,72 грн; розмір інфляційних втрат за період з січня 2019 по травень 2021 року становить 37,15 грн; розмір 3% річних за період січня 2019 по травень 2021 року - 157,03 грн (а.с. 13).

Крім того, позивачем до матеріалів справи до долучено копії: договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с. 17-19); додатку № 3 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - комерційної пропозиції «Побутова» постачальника універсальних послуг ТОВ «Київські енергетичні послуги» для побутових споживачів (а.с. 20-22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч. 4 ст. 319 ЦК України якою встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до частини п`ятої даної статті, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом: 1) оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, 2) або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, 3) або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідач є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , за якою відповідач має місце реєстрації та на його ім`я ( ОСОБА_1 ) відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно із положеннями чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.05.2020 у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 14-280цс18.

З наданої позивачем особової картки споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що відповідач неналежним чином сплачував кошти за спожиту електричну енергію у зв`язку з чим з січня 2019 року за ним утворилась заборгованість, яка станом на 26.05.2021 становить 23 460,72 грн., яку суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з урахуванням інфляційний втрат та 3% річних.

Доводи апеляційної скарги, щодо недоведеності позовних вимог в частині споживання та проживання за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , апеляційним судом відхиляються як такі, що зводяться до переоцінки доказів, яким надана вірна оцінка судом першої інстанції.

Так, станом на дату подачі позовної заяви ОСОБА_1 є і власником квартири за цією адресою, і користувачем (споживачем електричної енергії).

Будь-яких змін щодо власника квартири за вищевказаною адресою ні від боржника, ні від третіх осіб до заявника не надходило.

Те, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 з 23.12.2011, додатково підтверджується і витягом із ЄДР речових прав на нерухоме майно № 355554055 від 23.11.2023 р., долученим до відзиву на апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності рахунків нормам закону та їх не отриманням, апеляційним судом також відхиляються з огляду на те, що рахунок за спожиту електричну енергію не є первинним документом, у відповідності до визначення у Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак вимоги вищевказаного закону не поширюються на такий вид документу.

Відповідно до умов комерційної пропозиції «Побутова», постачальник надає рахунок споживачу до сплати з зазначенням в ньому обсягу споживання, розрахованого оператором системи, з урахуванням поточного споживання.

Оплата рахунка постачальника за договором має бути здійснена споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше ніж 10 робочих днів від дати його отримання споживачем, однак не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі неодержання рахунку. Споживач самостійно оформляє платіжні документи та здійснює оплату на їх підставі не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Отже, твердження апелянта про те, що оскільки рахунок за спожиту електричну енергію не відповідає вимогам Закону України ««Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак не підлягає обов`язковій сплаті, є хибним і не відповідає ані нормам галузевого законодавства, ані умовам Договору та Комерційної пропозиції.

Таким чином, апелянтом не доведено відсутності обов`язку утримання майна, судом встановлено, що він власник квартири, на нього відкрити особовий рахунок споживання послуги, а отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: