Справа № 450/2675/23 Провадження № 2/450/93/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Качмар М.З.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Микитюка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни, яка діє в інтересахОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): представник позивача звернулася до суду в інтересах позивача з позовом про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 39000,00 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБ України у розмірі 2991,78 грн., 3% річних у розмірі 179,51 грн., інфляційні втрати у розмірі 78,00 грн., а всього разом - 3249,29 грн., а також понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00грн. В обгрунтування заявленого позову покликається на те, що 01.02.2022 близько 19 год. 20 хв. на автодорозі Київ-Чоп в межах с.Ковярі Львівського району Львівської області відбулася ДТП (наїзд на пішохода) за участю автомобіля марки Dacia Logan, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого останній від отриманих травм загинув на місці пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Dacia Logan, н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди буда застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг» згідно Полісу №202958865. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 01.02.2022 були внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 07.09.2022 представник заявника надіслала на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - ОСОБА_2 , долучивши всі необхідні документи, загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 78000,00 грн. - відшкодування моральної шкоди для матері загиблого - ОСОБА_2 . Після надіслання постанови про закриття кримінального провадження відповідач перерахував на банківський рахунок представника заявника у розмірі 39000,00 грн. страхового відшкодування для ОСОБА_2 . На запит представника заявника про надання інформації щодо здійсненої 07.04.2023 виплати страхового відшкодування у розмірі 39000,00 грн. було отримано відповідь про часткову виплату страхового відшкодування у зв`язку з з тим, що особами, відповідальними за спричинену шкоду внаслідок ДТП, є водій автомобіля марки Dacia Logan, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , та загиблий пішохід ОСОБА_4 . З рішенням відповідача вони не погоджуються, оскільки у даному випадку єдиною особою, відповідальною за завдану шкоду, є водій автомобіля марки Dacia Logan, н.з. НОМЕР_1 , - ОСОБА_3 , який керував джерелом підвищеної небезпеки. А тому вважають часткову відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі Закону. Вважає, що відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а в даному випадку - страховика забезпеченого транспортного засобу - ТДВ «СГ «Оберіг» в повному обсязі. Відповідач 07.04.2023 здійснив неповну виплату страхового відшкодування, а тому з цього моменту його дії є незаконними та необхідно стягувати штрафні санкції за користування чужими коштами.

31.07.2023 надійшла відповідь позивача на відзив, у якій зазначає, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в особи, що її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Оскільки пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Оскільки загиблий пішохід, який у розумінні положень закону є потерпілою стороною, цивільно-правова відповідальність якої не може бути застрахованою у відповідності до положень цього Закону, рішення страховика (відповідача) про зменшення розміру страхового відшкодування наполовину є невірним, та невмотивованим. У постанові про закриття кримінального провадження відсутня будь-яка інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні ДТП, так як і відсутня інформація про наявність у діях загиблого ОСОБА_4 грубої необережності, як на це неодноразово посилається представник відповідача. Постановою про закриття кримінального провадження за фактом ДТП встановлено відсутність у діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, тоді як цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена ст. 1187 ЦК України. Відповідач не врахував, що водій забезпеченого страховим полісом автомобіля на момент ДТП керував вказаним транспортним засобом, отже повинен відповідати за завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, а посилання в постанові про закриття кримінального провадження на те, що ДТП трапилось у зв`язку з тим, що потерпілий вийшов на смугу руху автомобіля, не є безумовною підставою для висновку про грубу необережність загиблого чи умисне нехтування правилами ПДР під час ДТП. Обставини, які вказують на те, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, відсутні, а тому відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулася ДТП, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - в повному обсязі. Ділення страхової виплати на кількість осіб, винних у заподіянні шкоди, застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки, наприклад пішоходу у разі наїзду на нього двох автомобілів. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Крім того, стягнення штрафних санкцій є похідною позовною вимогою, та підлягає стягненню у разі прийняття рішення про стягнення страхового відшкодування як основної позовної вимоги. Вважає аргументи відповідача, наведені у відзиві, необґрунтованими та непереконливими, відповідач безпідставно не виконує у повному обсязі свої зобов`язання.

18.09.2023 до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог у зв`язку з збільшенням кількості днів прострочення виплати страхового відшкодування та прохання стягнути з відповідача пеню у розмірі 8609,92 грн., 3 % річних - 538,52 грн., інфляційні втрати - 350,5 грн. та судові витрати - 9000,00 грн.

Позиція відповідача: 05.07.2023 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що 01.02.2022 на автодорозі Київ-Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 , внаслідок якого загинув пішохід ОСОБА_4 . Відповідно до постанови Слідчого управління ГУНП у Львівській області від 29.12.2022 кримінальне провадження по факту вищевказаної ДТП відносно водія транспортного засобу ОСОБА_3 було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-202958865. 15.09.2022 відповідач отримав від представника позивача заяву на виплату страхового відшкодування у зв`язку з відшкодуванням моральної шкоди. 07.04.2023 на підставі даної заяви та враховуючи інші матеріали страхової справи було здійснено виплату страхового відшкодування на користь представника позивача у розмірі 39000,00 грн., оскільки причиною ДТП став акт виходу пішохода на проїзну частину дороги на такій відстані від автомобіля RENAULT LOGAN, д.н.з. НОМЕР_1 , на якій його водій вже був позбавлений технічної можливості зупинитись до місця наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Крім того згідно висновку судово-медичної експертизи №21/2022 від 08.03.2022 в крові пішохода ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт в кількості 2,33 проміле. Враховуючи, що ДТП сталося виключно з вини пішохода ОСОБА_4 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у темну пору доби намагався перетнути проїзну частину в недозволеному для цього місці, чим грубо порушив ПДР, розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті на користь осіб, які мають право на таке відшкодування зменшено на 50%. Належний розмір страхового відшкодування було здійснено на користь представника позивача, відповідач виконав свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування в повному обсязі. Вимоги щодо стягнення індексу інфляції, 3% річних та пені на його думку є безпідставними, оскільки відповідач не має заборгованості перед позивачем, оскільки розмір страхового відшкодування позивач визначив в односторонньому порядку. В даному випадку розглядається спір про здійснення страхового відшкодування, а тому відсутня заборгованість перед позивачем.

26.09.2023 надійшло заперечення щодо заяви про збільшення позовних вимог, у якому відповідач вказав на її необґрунтованість. Збільшення позовних вимог пов`язане виключно з перерахунком розміру штрафних санкцій. Відповідач не має заборгованості перед позивачем, оскільки по даній цивільній справі є спір про визначення розміру неналежного страхового відшкодування, відповідач не узгоджував із позивачем розмір страхового відшкодування в односторонньому визначеному позивачем розмірі, також між позивачем та відповідачем відсутні договірні правовідносини, згідно яких було узгоджено розмір страхового відшкодування. Розглядається спір про здійснення страхового відшкодування, а тому у відповідача немає заборгованості перед позивачем. Крім того, 13.12.2023 надійшли заперечення щодо стягнення витрат на правову допомогу, які відповідач вважає неспівмірними та необґрунтованими.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

08.06.2023 ухвала про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; 05.07.2023 заява відповідача щодо заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; 05.07.2023 відзив на позовну заяву; 06.07.2023 ухвала про здійснення переходу з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження; 11.07.2023 заява про збільшення позовних вимог; 11.07.2023 заява представника позивача в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України; 31.07.2023 відповідь на відзив; 18.09.2023 заява про збільшення позовних вимог; 26.09.2023 заперечення щодо заяви про збільшення позовних вимог; заява представника відповідача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції; 07.12.2023 заява представника позивача з детальним описом наданих послуг; 07.12.2023 клопотання представника позивача про відкладення судового засідання; 13.12.2023 заперчення представника позивача щодо заяви про збільшення позовних вимог та про відшкодування наданих послуг; 21.12.2023 письмові пояснення представника позивача на заперечення; 25.12.2023 письмові пояснення відповідача по суті спору.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 01.02.2022 сталася дорожньо - транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючи по дорозі Киїі - Чоп у напрямку до м.Києва, при проїзді ділянки у районі км 558 у с.Ков`ярі Львівського району Львівської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих травм загинув на місці пригоди.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Солонківською сільською радою Львівського району Львівської області від 02.02.2022, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Ков`ярі Львівського району Львівської області.

Батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Солонківською сільською Пустомитівського району Львівської області 06.11.1985.

На момент настання ДТП автомобіль «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований у ТДВ «СГ «Оберіг» згідно полісу №202958865.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 554/858/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року в справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року в справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року в справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 601/1304/15-ц.

Підставами звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Відповідно до пункту 4.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 роз`яснено, що у випадках, коли передбачені КК або КУпАП суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом, або іншим учасником дорожнього руху.

Як зазначається у постанові про закриття кримінального провадження від 29.12.2022, винесеній слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області Степаненко Ю., відповідно до висновку інженерної судово-автотехнічної експертизи, по дослідженню обставин ДТП №СЕ-19/114-22/5148-ІТ від 22.04.2022: обрана водієм швидкість в 102 км/год відповідала допустимій при умові видимості дороги. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , не мав технічної можливості зупинитись до місця наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Причиною настання даної ДТП став акт виходу пішохода на проїзну частину дороги на такій відстані від автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , на якій його водій вже був позбавлений технічної можливості зупинитись до місця наїзду, шляхом застосування екстреного гальмування. Крім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №21/2022 від 08.03.2022 в крові ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт в кількості 2,33 проміле.

Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Сторони не заперечили, що 07.04.2023 страховик сплатив стороні позивача - матері загиблого внаслідок ДТП ОСОБА_4 , 39000 грн. моральної шкоди, заподіяної його смертю, що складає 1/2 загального розміру такого страхового відшкодування.

Судом встановлено, що причиною ДТП став акт виходу пішохода на проїзну частину дороги на такій відстані від автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , на якій його водій вже був позбавлений технічної можливості зупинитись до місця наїзду, шляхом застосування екстреного гальмування.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного суд вважає, що зменшення суми страхового відшкодування відповідачем є обґрунтованою, потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння та порушив правила дорожнього руху, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 39000 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити, оскільки відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі, який визнано судом правомірним, підстави вважати таку виплату неповною судом не встановлені, а тому відповідальність відповідача за такі порушення не настала.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Приписами ч. 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.2 ст.141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то з відповідача стягнення витрат на правничу допомогу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76-78, 81, 82, 133, 137, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 22, 999, 1187, 1193 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог представника позивача адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни, яка діє в інтересахОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», , місцезнаходження: 03040, м.Київ, вул. Васильківська, 14.

Повний текст рішення виготовлено 05.02.2024.

СуддяД. А. Кукса