ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-6397/10 Номер провадження 22-ц/814/837/24Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Стеценка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 грудня 2011 року, ухвалене суддею Самсоновою О.А.,

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Марфін банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2010 року Відкрите акціонерне товариство «Морський транспортний банк» звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №00465/RP від 07.12.2007, укладеним між ними, у сумі 71322,26 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становить 564151,94 грн, заборгованість за відсотками в сумі 13818,56 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становить 109303,42 грн., заборгованість за пенею та штрафом в сумі 43410,35 грн., а також 1820 грн. судових витрат.

В обґрунтування позову вказано, що на підставі кредитного договору від 07.12.2007 між сторонами виникло зобов`язання, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 91311,26 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 12,61 % і терміном погашення по 06.12.2027. З метою виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки, визначивши предметом іпотеки квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_2 зобов`язання належним чином не виконано, станом на 12.10.2010 р. його заборгованість складає: заборгованість за кредитом - 71322,26 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становить 564151,94 грн, заборгованість за відсотками в сумі 13818,56 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становить 109303,42 грн. У зв`язку з неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов`язань йому нарахована пеня та штраф у сумі 43410,35 грн. З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 13.12.2010 до участі у справі залучено правонаступника первісного позивача ВАТ «Морський транспортний банк» - Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» та ухвалою суду від 31.01.2011 за заявою представника позивача позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки залишена без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 грудня 2011 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Марфін банк" заборгованість за кредитом у сумі 71322,26 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становить 564151,94 грн, заборгованість за відсотками в сумі 13818,56 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становить 109303,42 грн., заборгованість за пенею та штрафом в сумі 43410,35 грн., 1820 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

16.10.2023 від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 грудня 2011 року, як від особи, яка вважає, що рішенням суду вирішено питання про її майнові права та обов`язки, враховуючи, що на час укладення кредитного договору від №00465/RP від 07.12.2007 та ухвалення судом першої інстанції рішення від 31.12.2011 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за вказаним договором, вони перебували у шлюбі з 14.09.2022 по 25.06.2013, який розірвано.

Питання поділу майна не вирішувалося до отримання нею 25.09.2023 року досудової вимоги від колишнього чоловіка ОСОБА_2 , згідно якої він в позасудовому порядку просить врегулювати поділ спільного сумісного майна подружжя, визнавши за ним та ОСОБА_1 по 1/2 частини квартири, що придбана за рахунок кредитних коштів. Стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1/2 частину заборгованості згідно рішення суду від 31.12.2011 р.

Вказує, що вона надавала згоду ОСОБА_2 на укладення кредитного договору та ставила свій підпис в кредитному договорі. Згідно вимог цивільного та сімейного законодавства боргові зобов`язання підлягають поділу між подружжям. Кредит отримано за час шлюбу на споживчі цілі для придбання нерухомості для проживання сім`ї ОСОБА_2 , наявний борг безпосередньо впливає на поділ майна подружжя, оскільки в дружини виникає обов`язок при поділі майна подружжя щодо сплати 1/2 відповідного боргу на користь чоловіка. Квартира, що придбана за вказані кошти, перебуває у спільній сумісній влансості подружжя та обтяжена іпотекою.

Отже зміст та виконання рішення суду безпосередньо впливатиме на іпотечне майно, права та обов`язки ОСОБА_3 .

Правову позицію, що боргові зобов`язання чоловіка безумовно впливають на права та обов`язки дружини, сформовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.06.2020 року у справі № 638/18231/15-ц, де вказано, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Апелянт вважає, що сторони по справі та суд першої інстанції в порушення вимог цивільного процесуального законодавства не залучили її до участі в розгляді справи, в якості третьої особи, при цьому рішення суду впливає на її права та обов`язки, що відповідно п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Також посилається на те, що кредит її чоловіку видавався в національній валюті гривні, попри те, що договір підписано на умовах видачі доларів. Отже банк не виконав умови договору в частині видачі кредиту в іноземній валюті доларах США.

Зазначає, що матеріали справи не містять виписки з поточного рахунку ОСОБА_2 та інших документів бухгалтерського обліку, які б підтверджували факт видачу кредиту ОСОБА_2 на виконання банком договору, видачі кредиту в іноземній валюті доларах США, відкриття на ОСОБА_2 особового рахунку.

Вважає, що слід дослідити договір на відкриття поточного рахунку між банком та ОСОБА_2 , книгу реєстрації відкритих рахунків, виписку з поточного рахунку.

Посилається на те, що наявна у справі копія заяви на видачу готівки не може підтверджувати видачу кредиту. Для встановлення факту отримання коштів в іноземній валюті в касі банку потрібно дослідити бухгалтерські документи, що відображають залишки готівки в касі на початок і кінець дня. Виходячи з матеріалів справи, неможливо встановити валюту кредитування, у зв`язку з відсутністю первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже договір з банком про відкриття поточного рахунку не складався, поточний рахунок в іноземній валюті для позивача не відкривався, в порушення вимог п. 2.3 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України», затвердженої Постановою Правління НБУ від 20.10.2004, п. 5 глави 1 розділу ІІІ та п. 4, п.5 глави 3 розділу ІІІ «Інструкції про касові операції в банках України», затверджених Постановою Правління НБУ №337, п. 2.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітність в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ № 566 від 30.12.1998, положення глави 72 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «МТБ Банк» просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду першої інстанції, яке вважає законним і обґрунтованим (том 2 а.с. 119).

У судове засідання з`явився представник позивача Мирко Р.О.

Відповідач ОСОБА_2 , а також особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гавриленко О.В. надав суду заяву про відкладення розгляду справи, повідомивши, що не має об`єктивної можливості прибути до суду на призначену дату і час.

Вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки у ньому адвокатом Гавриленком О.В. не наведено жодних поважних причин для відкладення розгляду справи. Крім цього адвокат Гавриленко О.В. повторно не з`явився до апеляційного суду.

Відповідно до ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка вищевказаних осіб не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Суд першої інстанції встановив, що 07 грудня 2007 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №00465/RP, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 91311,26 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 12,61 % і терміном погашення по 06 грудня 2027 року.

Банк виконав перед ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором, надавши кредитні кошти в сумі 91311,26 доларів США. Відповідач ОСОБА_2 свого обов`язку за кредитним договором не виконав.

Станом на 12.10.2010 р. заборгованість ОСОБА_2 перед банком складає: заборгованість за кредитом - 71322,26 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становить 564151,94 грн, заборгованість за відсотками в сумі 13818,56 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становить 109303,42 грн. Також відповідно до п. 4.1, 4.2 договору нарахована пеню і штраф в загальному розмірі 43410,35 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 грудня 2011 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Марфін банк" заборгованість за кредитом у сумі 71322,26 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становить 564151,94 грн, заборгованість за відсотками в сумі 13818,56 доларів США, що в еквіваленті до офіційного курсу НБУ становить 109303,42 грн., заборгованість за пенею та штрафом в сумі 43410,35 грн., 1820 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Постановляючи вказане рішення, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 не виконав зобов`язань за кредитним договором, укладеним між сторонами, тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у вищевказаному розмірі.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 грудня 2011 року до апеляційного суду сторонами не оскаржувалося.

16.03.2011 р. Київським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист №2-306/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» боргу та постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження ВП №25243038 з виконання виконавчого листа №2-306/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості в розмірі 718685,71 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18.07.2013 відмовлено в задоволенні заяви Київського ВДВС про встановлення або зміну порядку та способу виконання судового рішення у цій справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24.03.2022, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 02.06.2022, які також залишені без змін постановою Верховного Суду від 28.09.2022, скаргу ПАТ «МТБ Банк» на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шкурупій О.Ю. про закінчення виконавчого провадження №25243038 від 21.12.2021.

Зобов`язано головного державного виконавця Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шкурупій О.Ю. здійснити перерахунок стягнутих із ОСОБА_2 грошових коштів по виконавчому провадженню №25243038 у відповідності до офіційного курсу НБУ, станом на дату надходження на рахунок органу державної виконавчої служби відповідної суми та визначити залишок заборгованості ОСОБА_2 за виконавчим листом №2-306/2011, виданим 16.03.2011 Київським районним судом м. Полтави.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Зазначене узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 04 листопада 2019 року у справі № 542/401/18 (провадження № 61-15078св19), від 10 вересня 2020 року у справі №757/66808/19-ц (провадження №61-10846св20), від 17 червня 2021 року у справі № 626/2547/19 (провадження № 61-18621св20).

Також, схожого за змістом висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 62/112 та від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Такі висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі № 308/12227/13-ц.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Стаття 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У ст. 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Таку правову позицію щодо застосування правил частини 1 статті 352 ЦПК містить постанова Верховного Суду (КЦС) від 29 жовтня 2020 року у справі № 200/6831/18.

В даному випадку ОСОБА_1 , яка не була учасником справи в суді першої інстанції, подала апеляційну скаргу на рішення, прийняте без її участі. Тому вона повинна обґрунтувати, яке право, інтерес, обов`язок скаржника порушує, на її думку, прийняте рішення, тобто апелянт повинна довести право на апеляційне оскарження такого рішення.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що за вказаних обставин, визначальним моментом є з`ясування того, яким чином ухвалене судове рішення впливає на права, інтереси осіб, які не брали участі у справі, але вважають порушеними свої права та інтереси.

В цій справі спір стосується стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 07.12.2007, укладеним між ним та ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк».

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду від 31.01.2011 у цій справі, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 14.09.2002 до 25.06.2013, надавала згоду на укладення ОСОБА_2 кредитного договору від 07.12.2007, кредит отримувався на споживчі цілі - придбання квартири, яка передана в іпотеку, та ОСОБА_2 25.09.2023 пред`явлено до неї досудову вимогу про поділ майна подружжя, до складу якого входять і боргові зобов`язання, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким відмовити у позові банку.

Разом з тим необхідною умовою для набуття ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, права апеляційного оскарження судового рішення, є вирішення цим судовим актом питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків цієї особи.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 грудня 2011 року до апеляційного суду ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_2 не оскаржувалося та є чинним, перебувало на примусовому виконанні.

Ні мотивувальна, ні резолютивна частини оскаржуваного ОСОБА_1 рішення не містять будь-яких висновків щодо її прав та обов`язків.

Питання про стягнення з ОСОБА_1 коштів чи звернення стягнення на предмет іпотеки в межах цієї справи позивачем не ставилося.

Зареєстрований 14.09.2002 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 шлюб розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25.06. 2013, яке набрало законної сили.

Досудова вимога про поділ спільного майна подружжя в позасудовому порядку пред`явлена ОСОБА_2 до ОСОБА_1 25.09.2023, через 10 років від часу розірвання шлюбу.

Доказів того, що в суді на розгляді перебуває позов про поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та боргових зобов`язань, що утворились за час їх спільного проживання, апеляційному суду не надано.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 при вирішенні спору у справі № 2-306/11 не вирішувалися. Отже відсутні підстави для висновку, що оскаржуваним рішенням допущено порушення її прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: 1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; 2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Згідно ч. 2 ст. 362 ЦПК України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи та наявні докази, а також аргументи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довела факту порушення судом першої інстанції її прав, свобод, інтересів при ухваленні рішення від 31.12.2011 року у цій справі.

Відтак апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, так як після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовими висновками, наведеними у вищевказаних постановах Верховного Суду.

Керуючись статтями 35, 258, 362 ч.1 п. 3, статтями 367, 368, 381-384, 389 ч.1 п.3 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 грудня 2011 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Марфін банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 14.02.2024.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук