КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/2333/22 Головуючий у суді І інстанції Колесник О.М.
Провадження № 22-ц/824/1204/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія МТД», третя особа - ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що внаслідок ДТП, яка мала місце 12 березня 2021 року по вул. Київській в с. Ясногородка Київської області з вини ОСОБА_1 , який, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 4140K» д.н.з. НОМЕР_1 , було пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 . Керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Компанія МТД».

ОСОБА_2 звернулась до страховика винуватця ДТП згідно із полісом № АР/8011131 - ПрАТ «СГ«ТАС»та отримала 128 500 грн страхового відшкодування, однак відповідно до звіту № 1594 від 19 травня 2021 року про оцінку вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Audi Q7» в результаті його пошкодження у ДТП складає 619 537,21 грн.

Позивачка вказала, що різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та сумою матеріального збитку у вигляді витрат необхідних для відновлення її пошкодженого транспортного засобу у розмірі 491 037,21 грн (619 537,21 грн - 128 500 грн) зобов`язаний відшкодувати відповідач як власник транспортного засобу «Mercedes-Benz 4140K», працівник якого під час ДТП виконував трудові обов`язки водія.

Оскільки ТОВ «Компанія МТД» в добровільному порядку не компенсувало зазначену різницю, на підставі частини другої статті 625 ЦК України воно має обов`язок сплатити їй три проценти річних у розмірі 6 578,55 грн та інфляційні втрати у розмірі 17 186,30 грн за порушення зобов`язання з відшкодування майнової шкоди, а також 3 800 грн за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку.

Крім того, їй була завдана моральна шкода, розмір якої вона оцінила у 50 000 грн, що полягала у душевних стражданнях та переживаннях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням автомобіля.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Компанія МТД» на користь ОСОБА_2 197 731,94 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП, 3 800 грн вартості складання звіту, 2 969,72 грн судового збору, 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього - 217 501,66 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Компанія МТД» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

В задоволенні решти вимог заяви ТОВ «Компанія МТД» про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з основним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Гарбазея Д.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачкою не доведено, що встановлений звітом № 1594 від 19 травня 2021 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 , обсяг завданих в ДТП пошкоджень був спричинений саме тією ДТП, винуватим в якій визнано ОСОБА_1 . Між датою ДТП та датою огляду автомобіля суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_3 минуло 17 днів, отже за ці дні автомобіль позивачки міг отримати додаткові ушкодження в інших ДТП. До матеріалів позовної заяви та звіту не додано жодних фото доказів чи опису пошкоджень, що набуті внаслідок ДТП, що відбулася 12 березня 2021 року. Так само опис пошкоджень автомобіля «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 , відсутній у додатку до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та в постанові Макарівського районного суду Київської області від 02 червня 2021 року у справі № 370/1067/21, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що для участі в огляді її автомобіля запрошувались представники відповідача чи третя особа, а останніми було проігнороване таке запрошення, відповідно огляд проведений без участі винуватця ДТП та власника джерела підвищеної небезпеки.

Окрім того, згідно із звітом оцінювачем середня ринкова вартість КТЗ, вартість нового аналогічного КТЗ, ремонтна калькуляція розраховувались на 19 травня 2021 року, а не на день огляду (29 березня 2021 року). В такому випадку курс валют, що був використаний при розрахунку вартості, середньо ринкова вартість та вартість нового авто в Україні не є об`єктивним відображенням реальної вартості відновлювального ремонту і завданих збитків на день огляду такого авто оцінювачем і є суттєво відмінним (фактично на 2 місяці).

Також судом першої інстанції не враховано порядок і умови визначення ПП ОСОБА_3 у звіті ринкової вартості КТЗ, адже вказаний автомобіль був придбаний лотом у США з пошкодженнями та відновлений вже в Україні. В той же час оцінювачем має місце посилання на електронну версію «Бюлетеня автотоварознавця» (випуск 118), яка не враховує вартість автомобіля придбаного з пошкодженнями різного ступеня із-за кордону і відновленого на території України. Окрім того, оцінювачем було взято за основу модель автомобіля з коробкою передач Тірtrоnіс, в той час як згідно оголошення з аукціону на вказаному автомобілі стоїть автоматична коробка передач (АТ). Відтак, ціна за автомобіль, придбаний в автосалоні в Україні, та аналогічний, придбаний з пошкодженнями із-за кордону і відновлений в Україні є значно різними. Проте з роздруківки сторінки електронної версії «Бюлетеня автотоварознавця» (випуск 118) не вбачається врахування таких особливостей. Не враховує «Бюлетень автотоварознавця» і відмінність комплектацій автомобілів, придбаних в США, Європі та країнах СНГ, що пов`язані з особливостями експлуатації, клімату тощо, що в кінцевому випадку впливають на вартість автомобіля.

Вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні без будь-яких обґрунтувань встановив заподіяння моральної шкоди позивачці у розмірі 5 000 грн, а також без наведення доводів обраховано витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача в сумі 8 000 грн. Наведена сума витрат на правову допомогу є неспівмірною із складністю справи, наведеними позивачкою обґрунтуваннями та наданими доказами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 20 жовтня 2023 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

25 жовтня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представника позивачки - адвоката Дмитрашківського В.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому порушено клопотання про поновлення строку для подачі відзиву з посиланням на те, що сторона позивача не отримувала ухвалу про відкриття апеляційного провадження, а фактично дізналася про призначення справи до розгляду через офіційний сайт Київського апеляційного суду лише 23 жовтня 2023 року.

Суд апеляційної інстанції визнав зазначені причини пропуску встановленого строку на подання відзиву на апеляційну скаргу неповажними та дійшов висновку про залишення його без розгляду на підставі статей 126, 360 ЦПК України з огляду на те, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами представник ОСОБА_2 - адвокат Дмитрашківський В.О. отримав засобами електронного зв`язку на електронну адресу, зазначену ним в клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи, 15 вересня 2023 року (а.с. 241, 243, т. 1), а також ще до вирішення питання про залишення апеляційної скарги без руху, а саме 17 липня 2023 року був у повному обсязі ознайомлений з матеріалами справи, в тому числі зі змістом апеляційної скарги третьої особи, тому наведені підстави не свідчать про наявність об`єктивних перешкод у сторони позивача реалізувати право на подання відзиву у встановлений п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачки - адвокат Карнаух-Голодняк О.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача - адвокат Кобилецький В.В. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу третьої особи та аргументи, викладені в ній, просив скасувати рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, адвокат Гарбазей Д.О. надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи без участі третьої особи та його представника, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що автомобіль «Audi Q7» (загальний легковий універсал-В) д.н.з. НОМЕР_2 , 2015 року випуску, належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 10 липня 2020 року ТСЦ 8044 (а.с. 15-16, т. 1).

Автомобіль «Mercedes-Benz 4140K» (загальний вантажний самоскид) д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, належить на праві власності ТОВ «Компанія МТД» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 23 вересня 2014 року Центром ДАІ 8001 (а.с. 17-18, т. 1).

12 березня 2021 року близько 13-50 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 4140K» д.н.з. НОМЕР_1 , навпроти місцевої школи по вул. Київській в с. Ясногородка Київської області, рухаючись в напрямку м. Києва, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду в попутному напрямку, від удару автомобіль «Audi Q7» здійснив зіткнення з автомобілем «BMW», д.н.з. НОМЕР_5 , який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 12.1, 13.1 ПДР України.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 02 червня 2021 рокуу справі № 370/1067/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу (а.с. 12, 13, т. 1).

На момент ДТП транспортний засіб «Mercedes-Benz 4140K» д.н.з. НОМЕР_1 , був забезпечений ПрАТ «СГ «ТАС»за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/8011131 від 30 червня 2020 року зі страховою сумою (лімітом відповідальності) за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн та розміром франшизи - 1 500 грн (а.с. 19, т. 1).

16 червня 2021 року ПрАТ «СГ «ТАС» сплатило позивачці 128 500 грн страхового відшкодування (а.с. 20,т. 1).

19 травня 2021 року за результатом огляду 29 березня 2021 року пошкодженого транспортного засобу «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 , суб`єктом оціночної діяльності «ПП ОСОБА_3 » складено звіт № 1594 про визначення вартості матеріального збитку, згідно якого матеріальна шкода, завдана власнику зазначеного автомобіля внаслідок пошкодження при ДТП, складає 326 231,94 грн, а вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля складає 619 537,21 грн (а.с. 21-28, т. 1).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки винуватість ОСОБА_1 , який на день ДТП керував автомобілем відповідача на законних підставах, перебуваючи з ним у трудових відносинах,в заподіянні матеріальної шкоди позивачці знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву, а саме його неправомірні дії призвели до зіткнення і пошкодження вищевказаних транспортних засобів, і при цьому вини особи, яка керувала автомобілем позивачки, в цьому зіткненні не було доведено, тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню у розмірі 197 731,94 грн (326 231,94 грн - 128 500 грн), а в задоволенні решти вимог необхідно відмовити, так як позивач при розрахунку розміру матеріальної шкоди обрала зі звіту № 1594 цифрове значення відновлювального ремонту її транспортного засобу, що не відповідає її позовній вимозі про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП.

Оскільки позивачка отримала психологічні переживання та моральні страждання від значного пошкодження свого автомобіля у даному ДТП, що природно є зрозумілим, тому з відповідача на її користь підлягає стягненню 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, яка переглядається, позивачкою як потерпілою особою (власником майна) пред`явлено вимогу до відповідача як володільця джерела підвищеної небезпеки (роботодавця винуватця ДТП) про відшкодування залишку між фактичним розміром збитків та сумою страхового відшкодування, яку виплатив його страховик, для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу в ДТП, розмір якої визначено у звіті № 1594 від 19 травня 2021 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 .

Таким чином, за заявленими вимогами позивачки та доводами апеляційної скарги третьої особи, предметом доказування у цій справі на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції є розмір матеріальної шкоди, завданої позивачці у зв`язку з пошкодженням її автомобіля в результаті ДТП, що сталась 12 березня 2021 року.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову і моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України.

За положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Позивачкою було заявлено вимоги про відшкодування заподіяної шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно із статтею 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні ДТП (страхового випадку) повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який має відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (з відповідними змінами).

Звіт про оцінку майна є належним і допустимим доказом на підтвердження завданих збитків, внаслідок ДТП, що сталась з вини третьої особи, у вигляді витрат, які власник пошкодженого автомобіля мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту) і вказаний розмір збитків під розгляду справи не спростовано.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18-ц.

Колегія суддів вважає, що визначаючи розмір заподіяної матеріальної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги наданий позивачкою звіт № 1594 про визначення вартості матеріального збитку від 19 травня 2021 року.

Як вбачається зі змісту вказаного звіту про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 , складеного «ПП ОСОБА_3 », який діяв на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 115/21, виданого Фондом державного майна України 16 лютого 2021 року, проведення оцінки було здійснено атестованим і зареєстрованим оцінювачем за результатом огляду 29 березня 2021 року пошкодженого транспортного засобу «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 ,внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталась 12 березня 2021 року, з метою визначення вартості відновлювального ремонту цього автомобіля, його ринкової вартості та розміру матеріального збитку, заподіяного власнику рухомого майна.

Згідно з вказаним звітом суб`єктом оціночної діяльності на підставі відповідних нормативно-правових актів, в тому числі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та довідкових джерел інформації, зроблено висновок, що ринкова вартість автомобіля марки «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 , на момент пошкодження складає 839 734,30 грн, вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля (0,528) - 619 537,21 грн, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу (розмір матеріального збитку) - 326 231,94 грн.

В додатках до вказаного звіту містяться, зокрема, акт огляду транспортного засобу № 1594 (дефектна відомість) від 29 березня 2021 року, який підписаний без зауважень позивачкою та в якому зазначено назви пошкоджених деталей і опис таких пошкоджень в ДТП, фототаблиці отриманих ушкоджень до акту огляду автомобіля, а також ремонтна калькуляція № 1594 від 19 травня 2021 року з переліком ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно провести для відновлення попереднього стану автомобіля позивачки, пошкодженого внаслідок неправомірних дій третьої особи (а.с. 130-163, т. 1).

Посилання в апеляційній скарзі на порушення оцінювачем методики оцінки транспортного засобу не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, скаржник не навів конкретних пунктів і розділів Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, які не були враховані суб`єктом оціночної діяльності «ПП ОСОБА_3 » під час складання звіту № 1594 про визначення вартості матеріального збитку від 19 травня 2021 року, в тому числі ринкової вартості автомобіля марки «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 , на момент пошкодження за порівняльним підходом.

Також є голослівними доводи ОСОБА_1 про те, що пошкодження автомобіля «Audi Q7» могли бути отримані не внаслідок ДТП, учасником якої він був, а можливо в іншій ДТП.

Як встановлено судом першої інстанції, 12 березня 2021 року ДТП сталася за обставин того, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 здійснив зіткнення з автомобілем «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, та від удару автомобіль позивачки зіткнуся з іншим автомобілем «BMW» д.н.з. НОМЕР_5 , який рухався попереду в попутному напрямку. Таким чином автомобіль «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 , зазнав пошкоджень як задньої, так і передньої частини.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку автомобіль «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 , мав пошкодження задньої та передньої частини. Доказів того, що на цьому транспортному засобі були інші пошкодження, які не є характерними для тієї ДТП, в якій автомобіль був пошкоджений, скаржником не надано, отже його доводи є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не викликали на огляд автомобіля позивачки є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься електронне повідомлення № 000462, направлене через Укрпошту ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 про запрошення його на огляд пошкоджень автомобіля «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_2 , який відбудеться в м. Києві, Осокорки, вул. Садова, 53А СТО 29 березня 2021 року о 10-00 год.

При цьому із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 брав участь у судовому розгляді справи через свого представника, наводив ті самі доводи, які наводить і в апеляційні скарзі, а саме, що він не погоджується із наданим позивачкою звітом. Разом з тим, ОСОБА_1 не спростував установлені судом обставини у порядку, визначеному статтями 76 - 81 ЦПК України, не заявляв клопотань про витребування доказів, виклик і допит оцінювача або про призначення відповідної судової автотехнічної (автотоварознавчої) експертизи, обмежившись лише власними поясненнями, а тому суд підставно виходив із вказаного висновку суб`єкта оціночної діяльності.

Отже, оскільки факт скоєння ОСОБА_1 ДТП є беззаперечно доведений, розмір завданої шкоди під час розгляду справи не спростований і встановлений на підставі відповідного звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого позивачці, складеного за результатом проведення оцінки пошкодженого колісного транспортного засобуна її замовлення, а третьою особою не надано відповідний висновок оцінювача (експерта) із цього самого питання і не обґрунтовано, що вказаний звіт суб`єкта оціночної діяльності викликає сумніви щодо його правильності, то суд першої інстанції обґрунтовано виходив із встановленого в зазначеному висновку розміру майнової шкоди в сумі 326 231,94 грн.

Також колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду в частині відшкодування позивачці за рахунок відповідача моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП позивачка зазнала душевних страждань у зв`язку з пошкодженням її майна, неможливістю нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації та здійснення заходів для відновлювального ремонту транспортного засобу.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що неправомірними діями винуватця ДТП позивачці завдано моральну шкоду та правильно визначив її розмір в сумі 5 000 грн, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, а також зважаючи на те, що позивачка пережила емоційний стрес, витрачала час та зусилля, які були необхідні для відновлення попереднього стану.

В оцінці інших аргументів апеляційної скарги, колегія суддів вважає не спростованими висновки суду в частині розподілу судових витрат. Суд обґрунтовано стягнув з відповідача доведені наявними в матеріалах справи доказами витрати позивачки на оплату послуг зі складання звіту провизначення вартості матеріального збитку, а також витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог і відповідно до наданих доказів на підтвердження їх фактичного понесення, обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та досягнутих домовленостей між ОСОБА_2 та АО «Атторнейс Юнайтед».

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат ОСОБА_1 не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 березня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній