Справа №949/1907/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

при секретарі судового засідання Катюха К.В.,

за участю:

представника позивача - адвоката Москаль Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач ка ОСОБА_1 , через представника - адвоката Москаля Я.О., що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності №868 від 02 грудня 2011 року (ордер серії ВК №1097057 від 01 серпня 2023 року) звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року у справі №560/1394/18, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволений частково та зокрема вирішено стягувати з відповідача на користь позивача, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 09 жовтня 2018 року та проводити стягнення до досягнення дітьми повноліття з проведенням індексації відповідно до закону. На виконання вказаного рішення суду виданий виконавчий лист, який пред`явлений позивачем до примусового виконання до Дубровицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що 14 вересня 2019 року відкрите виконавче провадження №58055903. Проте, відповідач сплачує присуджену суму аліментів нестабільно, допускає заборгованість, а якщо платить, то виключно у розмірі, визначеним рішенням суду, що становить 1000 грн., яка є меншою за мінімальну суму аліментів, встановленою на Державному рівні. Неповнолітні діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають за місцем реєстрації позивача, відтак саме позивач здійснює всі витрати на утримання неповнолітніх дітей (харчування, лікування, навчання тощо). Водночас, позивачу відомо, що відповідач має заробіток, що дозволяє сплачувати аліменти на дітей, оскільки перебуває за межами України, а саме в Республіці Польща, де є працевлаштований. Згідно отриманої інформації щодо виконавчого провадження №58055903 вбачається, що відомості про місце роботи відповідача органом ДВС не встановлені, а також не встановлено інших джерел доходів. Разом з тим відповідач ухиляється від сплати аліментів, та надання допомоги в утриманні та вихованні дітей.

Зазначає, що на даний час розмір аліментів, який був визначений у рішенні суду від 20 листопада 2018 року є недостатнім для забезпечення повноцінного утримання двох малолітніх дітей, навіть для забезпечення їх найнеобхіднішим, оскільки значно збільшився рівень цін та витрати на дітей.

Наголошує на тому, що вона щоденно здійснює витрати на утримання дітей, які пов`язані з повсякденними потребами, а саме харчування, ліки, одяг та взуття (залежно від сезону), засоби особистої гігієни, іграшки та канцелярські товари, які необхідні для навчання та розвитку дітей. Поряд з цим, на неї також покладається обов`язок щодо оплати комунальних послуг, а саме опалення, електроенергію, Інтернет зв`язок, що є обов`язковою умовою для нормального існування та навчання дітей в реаліях сьогодення.

Зауважує, що відповідач працездатний, здоровий, у нього на утриманні відсутні інші особи, обставин на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання дітей не існує, а тому вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в частині від його доходів.

Таким чином, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб дітей, вважає за доцільне визначити розмір аліментів, який підлягає до стягнення з відповідача на її користь на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ними повноліття, що буде відповідати інтересам дітей та зможе забезпечити їх належний фізичний та духовний розвиток, не порушуватиме прав відповідача та норм чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_2 скористався своїм правом та подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовної заяви про зміну способу стягнення аліментів, оскільки заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими і ґрунтуються виключно на припущеннях позивача.

Так, відповідач вказує, що він не відмовляється від матеріального утримання дітей, регулярно сплачує аліменти, в більшому розмірі, ніж це передбачено рішенням суду. Заборгованості по сплаті аліментів не має. Відповідно до платіжних інструкцій, що додані до відзиву, він щомісячно сплачує аліменти в розмір 5000 грн. Протягом 2023 року, з 01 січня 2023 року по жовтень місяць 2023 року включно, ним сплачено 50000 грн. Жодного простроченого платежу по сплаті аліментів на день звернення до суду з позовною заявою у нього немає.

Також звертає увагу суду на те, що сума аліментів яка підлягає стягненню за виконавчим документом складає 2969 грн., що забезпечує 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, він щомісячно, в добровільному порядку сплачую аліменти в значно більшому розмірі (5000 грн.), аніж це передбачено виконавчим документом (2969 грн., при цьому умова мінімального гарантованого розміру аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму - дотримана). Згідно розрахунку заборгованості, станом на жовтень місяць 2023 року у нього наявна переплата аліментів на суму 14632,50 грн. Відтак, належних та допустимих доказів наявності обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України є підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, а також доказів наявності у нього відповідного доходу для визначення розміру аліментів в частці від такого доходу позивачкою не надано, а тому вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

У судовому засідання представник позивача - адвокат Москаль Я.О. позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, відзив на позовну заяву, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року у справі №560/1394/18, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволений частково та зокрема вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 09 жовтня 2018 року та проводити стягнення до досягнення дітьми повноліття з проведенням індексації відповідно до закону (а.с.13-14).

На виконання вищевказаного рішення суду виданий виконавчий лист, який пред`явлений позивачем до примусового виконання до Дубровицького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що 14 вересня 2019 року відкрите виконавче провадження № 58055903 (а.с.15)

Відповідно до витягів із реєстру територіальної громади, неповнолітні діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

Із наведених у позовній заяві обставин вбачається, що позивачка стверджує, що на теперішній час сума аліментів, яку вона отримує на дітей є недостатньою для організації їх розвитку, повноцінного харчування та забезпечення повсякденними потребами, а тому зміна способу аліментів буде відповідати нормам чинного законодавства та буде достатньою для забезпечення дітей всім необхідним для їх життя та розвитку.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина 2 статті 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року (далі Конвенція) передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Так, за змістом статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частини 2, 3 статті 181 Сімейного кодексу України).

Частина 1 статті 182 Сімейного кодексу України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів.

Отже, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частинами 1, 2 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Частина 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 Сімейного України). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05 лютого 2014 року по справі №143цс13.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік" встановлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" встановлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Отже, постійні зміни співвідношення розміру аліментів у твердому розмірі з прожитковим мінімумом, інфляція грошових коштів, проблеми, що виникають із застосуванням щомісячної індексації цього розміру (частина 2 статті 184 Сімейного кодексу України), а також характер відносин, що склались між батьками дитини, дійсно свідчать про те, що визначення аліментів на дітей у частці від заробітку (доходу) батька буде сприяти захисту інтересів дітей.

Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Встановлено, що відповідач працездатний, не має будь-яких обмежень для влаштування на роботу, стан його здоров`я задовільний, не заперечує, що має певний дохід, інших утриманців за виконавчими листами не має, а тому, відповідно, має можливість надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, судом враховано, що відповідач є працездатним, зобов`язаний утримувати дітей в межах, необхідних для їх зростання і виховання, повноцінного здоров`я, задовільного фізичного, духовного та морального розвитку.

За таких обставин, виходячи з найкращого та максимально можливого врахування інтересів дітей, суд приходить до висновку про можливість зміни розміру і способу стягнення аліментів, що буде у повній мірі відповідати вимогам закону, розумності і справедливості, з урахуванням обставин справи та доказів наданих сторонами.

Згідно роз`яснення у постанові Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Таким чином, стягнення аліментів у зміненому розмірі необхідно розпочати з дня набрання рішенням суду законної сили і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про зміну способу їх стягнення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі, визначеному на день подачі позову.

Керуючись статтями 180-184, 192 Сімейного кодексу України, статтями 12, 81, 141, 264, 265, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які на підставі рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року у справі №560/1394/18, стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з проведенням індексації відповідно до Закону.

Стягнення аліментів у зазначеному розмірі розпочати з дня набрання рішенням законної сили і проводити до досягнення дітьми повноліття.

Виконавчий лист №560/1394/18, виданий 04 січня 2019 року Дубровицьки районним судом Рівненської області - відкликати.

Стягнути із ОСОБА_2 , судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України:

отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106;

код за ;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

рахунок отримувача: UA0026001;

код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Відомості про учасників справи згідно пункту 4 частини 5 статті 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 26 січня 2024 року.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду К.М. Отупор