Дата документу 15.02.2024 Справа № 336/8039/23
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №336/8039/23 Головуючий у 1-й інстанції: Звєздова Н.С.
Провадження № 22-ц/807/569/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі АТ «Креді Агріколь Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 листопада 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №6/3158041, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти на споживчі потреби в сумі 180 000,00 грн строком на 72 місяці з 30 листопада 2021 року по 29 листопада 2027 року (включно). Процентна ставка за кредитом становить 12 % річних. Також позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,50 % на місяць від суми кредиту.

Всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно кредитного договору, визначені в правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною кредитного договору та розміщені на офіційному сайті банку.

Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунку графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в день повернення кредиту.

У разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15 % від суми простроченого платежу.

Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором, відповідач же, в свою чергу, порушує умови пункту 1.1. та пункту 2.2 кредитного договору і не здійснює повернення кредиту згідно графіку платежів по кредиту.

Кредитним договором передбачено право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі у випадку порушення позичальником графіку платежів та невиконання ним письмової вимоги про погашення боргу. Письмова вимога про погашення заборгованості, яка направлялася ОСОБА_1 , останньою проігнорована.

На підставі вищевикладеного АТ «Креді Агріколь Банк» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №6/3158041від 30 листопада 2021 року у розмірі 281 329,65 грн станом на 31 травня 2023 року, яка складається із: простроченої заборгованості 30 268,50 грн, строкової заборгованості 146 244,97 грн, прострочених відсотках 28 257,34 грн, простроченої комісії 72 000 грн, комісії 4 500 грн, нарахованих відсотках 58,84 грн та судовий збір у розмірі 4 219,94 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2023 року позов Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором №6/6158041 від 30 листопада 2021 року, яка виникла станом на 31 травня 2023 року у сумі 204 829,65 грн, яка складається з: простроченої заборгованості 30 268,50 грн, строкової заборгованості 146 244,97 грн, прострочених відсотків 28257,34 грн та нарахованих відсотків 58 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» судовий збір у сумі 3 072,54 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ «Креді Агріколь Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2023 року скасувати в частині відмови у стягненні комісії в розмірі 76500, 00 грн, яка включає в себе: заборгованість за простроченою комісією - 72 000 грн, нарахованою комісією 4 500 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з відповідачі понесені позивачем судові витрати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам. При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції послався на висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, проте, на думку Банку, обставини цієї справи, зокрема, умови договору у банках не є ідентичними. Суд застосував норми права, а саме статті 203, 215 ЦК України та статті 11, 18 Закону України «Про споживче кредитування» без урахування того, що Банком, до підписання кредитного договору, була надана ОСОБА_1 в письмовій формі інформація про умови кредитування, про орієнтовану сукупну вартість кредиту, зазначення сукупної вартості кредиту та простроченої ставки, в тому числі про плату за обслуговування кредиту. Крім того, Законом України «Про споживче кредитування» прямо передбачена можливість банками передбачати нарахування та сплату комісії, які позичальник зобов`язаний сплатити. ОСОБА_1 не доведено недобросовісності в діях АТ «Креді Агріколь Банк» і невідповідність нормам законодавства умов договору про надання кредиту. Умови кредитного договору є чіткими та зрозумілими, з них вбачаться всі необхідні платежі в цілому і в розмірі щодо кожного окремо, зазначена реальна процентна ставка тощо.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302 800 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 100 = 302 800 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 281 329, 65 грн, оскаржується в частині 76 500,00 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині відмови у задоволення позову банку про стягнення комісії у розмірі 76500, 00 грн. В іншій частині рішення суду не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в оскаржуваній частині відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, а саме лише в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками та відмовляючи у задоволенні позову банку в частині стягнення комісії, суд першої інстанції виходив з того, що положення кредитного договору № 6/3158041 від 30.11.2021 укладеного між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 , в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,50 % суперечить положенням ч. 1 та ч.2 ст. 11 Закону України « Про споживче кредитування», а тому такі умови є нікчемними в силу закону, а отже нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення, тому відсутні підстави для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими комісіями у розмірі 76500. 00 грн

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 30 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Креді Агріколь Банк» укладений кредитний договір № 6/3158041, відповідно до умов якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти в сумі 180 000 грн строком на 72 місяці з 30 листопада 2021 року до 29 листопада 2027 року (включно) (а.с.13-14).

У кредитному договорі 6/3158041 сторони обумовили, що:

позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), надалі - графік платежів по кредиту, як день повернення кредиту, повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту (пункт 1.1.);

кредит надається позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_1 (пункт 1.2);

за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду (надалі - проценти) щомісячно, в розмірі 12 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за кредитним договором, а також позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,50 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 кредитного договору (пункт 1.4);

за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,50 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1 кредитного договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за Договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через Довідковий центр Банку, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо (пункт 1.4.2);

позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в день повернення кредиту (пункт 2.2);

у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов Договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про споживче кредитування» (пункт 3.1).

Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором №6/3158041 від 30 листопада 2021 року належним чином, що підтверджується платіжною інструкцією №40275617-1 від 30 листопада 2021 року про перерахування банком на рахунок зазначений в договорі (п. 1.2) № НОМЕР_1 у сумі 180 000 грн (а.с.24), виписками з рахунку позичальника та розрахунками заборгованості (а.с.27-37).

Виписка по рахунках та Платіжна інструкція, згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допуститимим доказом щодо передачі відповідачеві грошових коштів та користування ними.

ОСОБА_1 зобов`язувалася погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до графіку платежів (п.2.2 Договору). За графіком платежів по кредиту Додатку №, що є таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, вбачається, що погашення здійснюється один раз на місяць (30 числа кожного місяця); платежі є ануїтет ними; сума щомісячного платежу становить 8019,03 грн, у тому числі: сума кредиту за договором та проценти за користування кредитом (які є для кожного місяця відмінними); комісія за обслуговування кредитної заборгованості (4500 грн щомісяця).

Відповідач порушив умови пункту 1.1 та пункту 2.2 кредитного договору та не здійснила повернення кредиту згідно графіку платежів по кредиту (а.с.16-17).

04 листопада 2022 року за №10451/2169 АТ «Креді Агріколь Банк» Солдатенко І.В. направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії. Відповідно до вказаної вимоги, банк повідомив відповідача, що станом на 04 листопада 2022 року її прострочена заборгованість становить: прострочений кредит 16431,42 грн; прострочені проценти 15889,14 грн, прострочена комісія 40500 грн, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 0 грн. У зв`язку з чим відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов Кредитного договору банк вимагає протягом 30 днів з дати отримання даної вимоги, достроково повернути Банку у повному обсязі всю суму та інші платежі передбачені кредитним договором, а саме: сума кредиту 176513,47 грн, проценти 15889,14 грн, комісія 40500 грн, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 0 грн (а.с.25). Зазначене повідомлення залишилось відповідачем без реагування.

Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що саном на 31 травня 2023 року заборгованість відповідача по кредитному договору №6/3158041 від 30 листопада 2021 року становить 281 329,65 грн, яка складається із: простроченої заборгованості 30 268,50 грн, строкової заборгованості 146 244,97 грн, прострочених відсотках 28 257,34 грн, простроченої комісії 72 000 грн, комісії 4 500 грн, нарахованих відсотках 58,84 грн (а.с.26).

Частиною 2 статті 11ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами ( стаття 629 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суд установив, що 30 листопада 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, умовами якого (пункт 1.4.2) передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту ( розрахунково-касове обслуговування, надання інформаційно-консультаційних послуг).

В цьому пункті договору сторони обумовили, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,50 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 Договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за Договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через Довідковий центр Банку, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування «розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за додаткові, сукупні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачені в додатку № 1 до кредитного договору № 6/3158041 від 30.11.2021 року в тому числі «Графік платежів/ таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки кредитного договору ( колонка 7 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає за період з 30 грудня 2021 року по 30 травня 2023 року за кожний місяць по 4500, 00 грн.

Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 1.4.2 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) становить за прострочену комісію 72000 грн, за комісію 4500 грн (а.с.16-17,26).

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту ( розрахунково касове обслуговування)..

Пунктом 1.4.2 кредитного договору ОСОБА_1 встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем та надання інформаційноконсультативних послуг.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.4.2 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 ( провадження № 61-7098 св220, від 08 лютого2023 року у справі 3 168/349/20 ( провадження № 61-2223 св21), та постанови Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 ( провадження № 61-5581 св22)..

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 76500, 00 грн є правильними.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні комісії та простроченої комісії є законним та обгрунтованим, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що правовідносини, які виникли між сторонами, виникли внаслідок виконання письмового договору, що складається з оферти та акцепту, і що саме з такими умовами кредитування звернувся сам відповідач, а банк акцептував лише такі умови кредитування, а тому безпідставними є доводи відповідача про несправедливі умови кредитування, не може бути прийнято колегією суддів до уваги з огляду на таке. Споживач є слабшою стороною у відносинах із банком. Явно очевидним в цій ситуації є те, що умови кредитування, бланки документів розробляв саме банк, а позиція банку про те, що споживач звернувся з офертою до банку, а банк лише акцептував його оферту є явно надуманою. При цьому в акцепті пропозиції на укладання угоди про надання кредиту, яку позивач долучив до позовної заяви і яка була предметом дослідження як доказ суду першої інстанції, комісійна винагорода за ставкою 2,50 % визначена без конкретного переліку запропонованих послуг. Отже, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зробив в цілому правильний висновок про нікчемність умов п. 1.4.2 договору щодо сплати щомісячної комісії з обслуговування кредитної заборгованості (розрахунково-касове обслуговування.)

Доводи апеляційної скарги, що сплата комісії здійснюється за об`єм послуг, який є значно ширшим ніж просто надання інформації про стан кредитної заборгованості, суд вважає необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження надання таких послуг і їх періодичності позивачем суду надано не було.

Доводи касаційної скарги про застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 23 грудня 2019 року в справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18), від 01 вересня 2020 року в справі № 293/599/19 (провадження № 61-6796св20), від 02 жовтня 2019 року в справі № 754/1328/16-ц (провадження № 61-31590св18), від 26 грудня 2019 року в справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), не може бути прийнято колегією суддів до уваги, оскільки вказані постанови прийняті за інших встановлених судами фактичних обставин та наданих сторонами доказів на підтвердження позовних вимог і заперечень проти них.

Аргументи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції, ґрунтуються на повно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є посилання в рішенні суду і яким суд дав правильну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2023 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 15 лютого 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.