Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/2554/24
Провадження № 2-з/357/23/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву Білоцерківської міської ради, про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2024 представник Білоцерківської міської ради Київської області звернувся до суду із даною заявою, до пред`явлення позову до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про витребування майна, у якій просить забезпечити позов, шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку з кадастровим номером: :04:002:0078 площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03.

Заяву обґрунтовує тим, що службовими особами Білоцерківської міської ради, при опрацьовані відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 19.01.2024 було виявлено факт незаконної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку комунальної власності з кадастровим номером: :04:002:0078. В Реєстрі наявне зареєстроване право власності на земельну ділянку: реєстраційний номер якого: 03, тип об`єкта: земельна ділянка, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа 0,1 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :04:002:0078. Так, ОСОБА_3 07.08.2014 набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:002:0078 на підставі: витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: нв-014, виданий 25.06.2014, видавник: Державний кадастровий реєстратор Борзак О.В. та витяг з рішення, серія та номер: 1219-60-VI, виданий 19 червня 2014 року, видавник Білоцерківська міська рада. Згідно інформації з Реєстру, однією з підстав права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_4 є рішення Білоцерківської міської ради, від 19 червня 2014 року №1219-60-VI. За інформацією архівного відділу Білоцерківської міської ради від 26.01.2024 №10/06-03, відомостей щодо відведення та передачу земельної ділянки з кадастровим номером: :04:002:0078 у власність громадянці ОСОБА_5 або іншим громадянам не виявлено. Тобто, рішення від 19.06.2014 №1219-60-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» Білоцерківською міською радою фактично приймалося, однак, в зазначеному рішенні міської ради відсутня будь-яка інформація про передачу земельної ділянки з кадастровим номером: :04:002:0078 у власність громадянці ОСОБА_5 , водночас це рішення стосується інших суб`єктів і земельних ділянок. Таким чином, Білоцерківська міська рада звертає увагу, що витяг з рішення, серія та номер: 1219-60-VI, виданий 19 червня 2014 року, видавник Білоцерківська міська рада, на підставі якого було зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_4 , є підробленим. Згідно інформації управління регулювання земельних відносин Білоцерківської міської ради від 06.02.2024 №10-13-88, повідомлено, що в управлінні відсутня інформація про прийняті рішення Білоцерківської міської ради щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером: :04:002:0078 у приватну власність. Також, додатково, управління повідомило, що договори оренди, сервітуту, укладені на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером: :04:002:0078, стороною в яких є Білоцерківська міська рада, в управління відсутні. Отже, Білоцерківська міська територіальна громада в особі Білоцерківської міської ради, як неволодіючий власник земельної ділянки з кадастровим номером: :04:002:0078 зазначає, що ця ділянка вибула з її власності не з її волі іншим шляхом, в супереч вимогам законодавства України, оскільки будь-які рішення щодо передачі в оренду чи у власність громадянці ОСОБА_5 зазначеної земельної ділянки Білоцерківською міською радою не приймались. Також, з відомостей із Реєстру встановлено, що земельну ділянку :04:002:0078 вже декілька разів перепродано, зокрема, перший перепродаж спірної земельної ділянки відбувся 12.08.2021, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 2-1267, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , згідно якого власником земельної ділянки з кадастром номером: :04:002:0078, стала ОСОБА_2 . В подальшому, 12.10.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 1725, згідно якого власником земельної ділянки з кадастровим номером: :04:002:0078, став ОСОБА_1 . Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером: :04:002:0078 безоплатно, на підставі підробленого документу, вибула у приватну власність ОСОБА_5 , в подальшому другим власником ОСОБА_2 спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу відчужено на користь ОСОБА_1 , тому земельна ділянка з кадастровим номером: :04:002:0078 вибула з володіння власника - Білоцерківської міської ради не з його волі. З огляду на вказане вище, враховуючи, те що реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:002:0078 була вчинена на підставі підробленого рішення органу місцевого самоврядування - Білоцерківської міської ради, тобто, земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі, а тому в даній справі підлягають застосуванню положення ст. 388 ЦК України про витребування майна у ОСОБА_1 як у добросовісного набувача. Враховуючи вищевикладені факти та доводи, вбачаються обґрунтовані підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення заходів у даному випадку до відкриття провадження по справі, є ризик настання наслідків, за яких суттєво ускладниться чи повністю унеможливиться витребування у ОСОБА_1 на користь Білоцерківської міської територіальної громади в особі Білоцерківської міської ради земельної ділянки з кадастровим номером: :04:002:0078, площа 0,1 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03, та скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:002:0078, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03. За таких обставин існують реальні підстави вважати, що невжиття таких заходів забезпечення може унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, адже станом на сьогоднішній день, існує реальна загроза щодо подальшого відчуження (продаж, тощо) земельної ділянки з кадастровим номером: :04:002:0078, площа 0,1 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03.Таким чином, у даному випадку, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Так, заява Білоцерківської міської ради підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області, згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України.

Пункт 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Отже, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Верховного суду від 12 січня 2022 року у справі №568/525/21).

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:002:0078 зареєстровано державним реєстратором Матушевич Оленою Василівною, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03, тип об`єкта: земельна ділянка, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа 0,1 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 , на підставі: витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: нв-014, виданий 25.06.2014, видавник: Державний кадастровий реєстратор Борзак О.В. та витяг з рішення, серія та номер: 1219-60-VI, виданий 19 червня 2014 року, видавник Білоцерківська міська рада.

Білоцерківська міська рада зазначає, що рішення від 19.06.2014 №1219-60-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» Білоцерківською міською радою фактично приймалося, однак, в зазначеному рішенні міської ради відсутня будь-яка інформація про передачу земельної ділянки з кадастровим номером: :04:002:0078 у власність громадянці ОСОБА_5 , та вказане рішення стосується інших суб`єктів і земельних ділянок, що підтверджується доданими до заяви матеріалами.

З листа Управління регулювання земельних відносин Білоцерківської міської ради від 06.02.2024 №10-13-88, вбачається, що в управлінні відсутня інформація про прийняті рішення Білоцерківської міської ради щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером: :04:002:0078 у приватну власність. Договори оренди, сервітуту, укладені на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером: :04:002:0078, стороною в яких є Білоцерківська міська рада, в управління відсутні.

Також, з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що земельну ділянку :04:002:0078 вже декілька разів перепродано, а саме: перший перепродаж спірної земельної ділянки відбувся 12.08.2021 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 2-1267, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , та 12.10.2021 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 1725, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно якого власником земельної ділянки з кадастровим номером: :04:002:0078 став ОСОБА_1 .

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 11 січня 2022 року у справі №640/18852/21 та від 28 липня 2022 року у справі №640/31850/20).

Спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним, оскільки забезпечення позову, шляхом накладення арешту на вказану земельну ділянку, жодним чином не позбавляє власника права володіння нею та ніяким чином не впливає на будь-чиє право користування вказаним майном. Також, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, з метою недопущення перереєстрації прав на це майно та зміни його володільця під час судового розгляду справи, жодним чином не створює перешкоди у користуванні цим майном.

Суд також вважає переконливими доводи представника позивача про те, що метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову, оскільки у разі передачі земельної ділянки відповідачем будь-яким третім особам, вирішення зазначеного спору щодо витребування майна буде ускладнено та потягне за собою виникнення нових судових спорів.

Аналогічний правовий висновок Верховного суду викладений у постанові від 16.08.2022 у справі № 640/35685/21.

Тому, враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов висновку, що між сторонами вбачається спір щодо дійсного права власності на вказане майно і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Отже, суд враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності, враховує наслідки арешту нерухомого майна, правову підставу для такого арешту, характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить із заявлених у цій справі позовних вимог, оскільки невжиття таких заходів може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду, та вважає, що вимога про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на земельну ділянку, підлягає до задоволення.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є вирішення питання про право власності саме на те майно, щодо якого позивач просить застосувати заходи забезпечення позову, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ст. 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву Білоцерківської міської ради Київської області, про забезпечення позову, задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:002:0078, площею 0,1га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягувач: Білоцерківська міська рада (, місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква вул. Я. Мудрого, 15).

Боржник: ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 15.02.2024.

Суддя О. В. Бондаренко