ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7204/14-ц Номер провадження 22-ц/814/922/24Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В. ,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2023 року у складі судді Шаповал Т.В., за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів

встановила:

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, що було встановлено ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2014 року у справі №522/7204/14 відмовлено.

Ухвала вмотивована тим, що доказів виконання боржницею в повному обсязі своїх зобов`язань, зазначених в ухвалі Київського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2014 року, ОСОБА_1 суду не надала. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

З вказаною ухвалою місцевого суду не погодилась боржниця ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що за нею дійсно рахується борг у сумі 140250,00 грн., проте виконавцем не доведено, що вона ухилялася від його сплати. Зазначила, що має на утриманні трьох малолітніх дітей та не має можливості відразу сплатити заборгованість, оскільки спочатку був введений карантин, потім воєнний стан. У виконавчому провадженні №35160029 наявна постанова виконавця від 21.04.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу. З часу повернення виконавчого документу жодних дій стягувачем не було вчинено, реквізити для оплати відсутні. Вказує, що готова сплачувати борг шляхом встановлення розстрочення, проте стягувач не надає реквізити, що свідчить про його недобросовісну поведінку. Посилається на те, що жодним чином не ухиляється від виконання рішення суду, а ухилення боржника від виконання зобов`язань є оціночним поняттям. Просить врахувати, що через незалежні від неї об`єктивні обставини, війну, безробіття через потребу забезпечувати сім`ю, відсутня можливість сплатити заборгованість. Крім цього, стягувач не оскаржував дії державного виконавця щодо повернення виконавчого листа. Вважає, що її заява підлягає задоволенню, а тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

26.01.2024 від адвоката Костенка В.О., який представляє боржника ОСОБА_1 , надійшло клопотання про приєднання до справи листів Управління примусового виконання рішень у Полтавській області щодо закриття виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боргу.

У судове засідання з`явивсяпредставник заявниці адвокат Костенко В.О.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції свого представника не направив. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином на електронну адресу в порядку ч. 6, п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

На підставі наведеного, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Костенка В.О., який представляє ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2012 у справі № 1625/2534/12, яке набрало законної сили 06 жовтня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» заборгованість у розмірі 140250 грн. та судові витрати.

На примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебувало виконавче провадження № 355160029 з виконання вказаного рішення.

13 листопада 2014 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області звернувся до місцевого суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , посилаючись на те, що на примусовому виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь КС «Спілка пенсіонерів України» в сумі 140250 грн. та судового збору в розмірі 1402,50 грн. Зазначав, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу ухиляється та створює перешкоди в виконанні рішення суду, не реагує на повідомлення державного виконавця про обов`язок виконання рішення. Просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Ніколенком С.В. від 21 квітня 2023 року виконавчий лист повернуто стягувачу, оскільки стягувачем не здійснено авансування витрат виконавчого провадження. Однак у повному обсязі рішення не виконано, що не заперечувалося заявницею.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2014 року подання задоволено та тимчасово обмежено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 ), у праві виїзду за межі України з метою забезпечення прав стягувачів у виконавчому провадженні та з метою забезпечення виконання рішень щодо стягнення коштів з боржника.

14.08.2023 адвокат Артеменко Альона Олександрівна, яка представляє ОСОБА_1 , звернулась до місцевого суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, в якій вказала, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Полтавським районним судом Полтавської області №1625/2534/12 про стягнення боргу з ОСОБА_1 в сумі 140250 грн. та 1402 грн. судового збору на користь КС «Спілки пенсіонерів України». Оскільки рішення не було виконане, а боржник ухилялась від його виконання, державний виконавець звертався до суду з клопотанням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за кордон. Вказує, що боржник не ухилялася від виконання рішення суду. Крім того на даний час виконавчий лист, на підставі якого здійснювалося виконавче провадження, постановою державного виконавця від 21.04.2023 року повернуто стягувачу. Просила суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосовані до неї на підставі ухвали Київського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2014 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, що було встановлено ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2014 року у справі №522/7204/14 відмовлено.

Ухвала вмотивована тим, що доказів виконання боржницею в повному обсязі своїх зобов`язань, зазначених в ухвалі Київського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2014 року, ОСОБА_1 суду не надала. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (далі Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р. № 661-VI "Про Державну прикордонну службу України" (далі Закон № 661-VI) встановлено, що на Державну прикордонну службу України (далі ДПС) відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

Визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, в Законі № 606-XIV не розкрито.

Статтею 90 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 19 ч.3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 на час постановлення ухвали від 14.11.2014 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, свідомо ухилялася від виконання рішення суду у справі №1625/2534/12, яке знаходиться на примусовому виконанні в органі ДВС. Суд першої інстанції при розгляді вказаної заяви ОСОБА_1 не перевірив належним чином доводів заявниці, обставини справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Крім того, на час апеляційного розгляду від представника заявниці адвоката Костенка В.О. надійшли докази щодо сплати ОСОБА_1 боргу у сумі 140250,00 грн. та судових витрат, а також надано копію постанови від 25.12.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №35160029.

За таких обставин відсутні підстави для подальшого тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви та скасування тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , застосоване ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14.11.2014 по справі №552/7204/14-ц.

Керуючись ст.ст. 367,368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2023 року скасувати. Постановити нове рішення. Заяву адвоката Артеменко Альони Олександрівни, яка представляє ОСОБА_1 , - задовольнити. Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосоване ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14.11.2014 по справі №552/7204/14-ц.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12.02.2024.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук