КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/3709/17 Головуючий у суді І інстанції: Ларіонова Н.М.
провадження №22-ц/824/4303/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Неупокоєвої Наталії Костянтинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 0 від 25.11.2015 року в розмірі 1 254 001 грн 67 коп..

Позов обґрунтовує тим, що 25.11.2015 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» (попередня назва - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу 1 кредит у гривнях в сумі 1 044 418 грн 59 коп. шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідачу ОСОБА_2 , а відповідач ОСОБА_2 отримала кредит та зобов`язалась повернути кредитні кошти та сплатити проценти шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 18227 грн 98 коп. 25- го числа кожного місяця, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 25.09.2045 року. За користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 20.90 % річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука ОСОБА_3 згідно поруки № 263533 (основний борг) від 25.11.2015 року та № 263533 (проценти та інші платежі) 25.11.2015 року. Всупереч умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та по процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Станом на 02.03.2017 року заборгованість за кредитним договором 0 від 25.11.2015 року становить 1 254 001 грн 67 коп., з яких: 1 043 573,76 грн - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборговані розмірі 567,07 грн за строк з 29.06.2016 року по 02.03.2017 року; 192 348,88 грн - заборгованість за процентами за строк з 25.05.2016 року по 27.02.2017 року; 49,74 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 26.06.2016 року по 02.03.2017 року; 18 029,29 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк 26.06.2016 року по 02.03.2017 року.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» заборгованість за кредитним договором № 0 від 25.11.2015 р., яка виникла станом на 02.03.2017 р., в розмірі 1 254 001,67 грн. (один мільйон двісті п`ятдесят чотири тисячі одна грн. 67 коп.), що складається з: 1043573,76 грн - заборгованість за кредитом, в т.ч. прострочена заборгованість в розмірі 567,07 грн. за строк з 29.06.2016 р. по 02.03.2017 р.; 192 348,88 грн - заборгованість за процентами за строк з 25.05.2016 р. по 27.02.2017 р.; 49,74 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 26.06.2016 р. по 02.03.2017 р.; 18 029,29 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 26.06.2016 р. по 02.03.2017 р.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» судовий збір в розмірі 9 405,02 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» судовий збір в розмірі 9 405,02 грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Неупокоєва Н.К., яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що протягом 2016-2017 років апелянт, відповідно до умов договору, неодноразово ініціювала перед ПАТ «Укрсиббанк» питання щодо мирного позасудового врегулювання спору, зокрема можливості виплати заборгованості з дисконтом, або реалізації предмету іпотеки або його передачу у власність іпотекодержателю. Водночас, позивач не надав згоди на жодний із запропонованих способів погашення кредитної заборгованості.

Апелянт вважає, що позивач не скористався своїм правом звернення стягнення на предмет іпотеки, яким може бути задоволено в повному обсязі заборгованості відповідача ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що позивачем до позовної заяви додано виписку з рахунку, що належить позивачу № НОМЕР_3, згідно якої 26.11.2015 року відбулося зарахування коштів в сумі 1 044 418,59 грн і в той самий день списання на користь банку на транзитний рахунок НОМЕР_1 . Однак відповідачка ОСОБА_2 вказане списання коштів не ініціювала, платіжне доручення на списання коштів не підписувала, дозволу банку на списання коштів не надавала.

Вказувала, що фактично відповідачкою ОСОБА_2 не було отримано суми кредиту, оскільки вона не приймала участі в розпорядженні кредитними коштами. Вказані кошти не були направлені ні на споживчі потреби відповідачки, ні на погашення споживчого кредиту № 0 від 29.04.2008 року.

Також представник апелянта зазначила, що доказом цільового використання кредиту може бути лише виписка по кредитному рахунку за балансовими рахунками 2203, 2207, 2208 або 2233, 2237, 2238 згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України в залежності від облікової політики Банку. Такі докази не були надані як докази суду першої інстанції, тому на думку апелянта позивачем не доведено сам факт дотримання цільового використання кредитних коштів і можливість розпорядження відповідачкою отриманими коштами.

20 жовтня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від АТ «Укрсиббанк», в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідачі не виконували передбачені договором зобов`язання по сплаті кредиту, процентів за користування кредитом, та інші зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Суд першої інстанції вважав, що позов ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню, так як було встановлено у судовому засіданні, що у встановлений договором строк обидва відповідачі договірних зобов`язань не виконали.

Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 25.11.2015 року між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» (попередня назва - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у гривнях в сумі 1 044 418 грн 59 коп., а відповідач ОСОБА_2 отримала кредит та зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 18227 грн 98 коп. 25- го числа кожного місяця, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 25.09.2045 року.

За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 20,90 % річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договору (п. 1.3 Правил).

Відповідно до п. 4.1. Правил у випадку порушення термінів повернення кредиту та/або процентів відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючі з 32 календарного дня прострочення платежу.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором від 25.11.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 263533 від 25.11.2015 р., згідно якого поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_5 усіх зобов`язань, що виникли з Кредитного договору.

Станом на 02.03.2017 року заборгованість за кредитним договором № 0 від 25.11.2015 року становить 1 254 001 грн 67 коп., з яких:

- 1 043 573,76 грн - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 567,07 грн за строк з 29.06.2016 року по 02.03.2017 року;

- 192 348,88 грн - заборгованість за процентами за строк з 25.05.2016 року по 27.02.2017 року;

- 49,74 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 26.06.2016 року по 02.03.2017 року;

- 18 029,29 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 26.06.2016 року по 02.03.2017 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 19 грудня 2023 року відкрито провадження у справі № 910/18417/23 про банкрутство, за заявою фізичної особи ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про неплатоспроможність, оскільки вона неспроможна сплатити борг. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до п.п. 3, 8, 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 травня 2021 року в справі № 759/9008/19 (провадження № 14-35цс21) зазначено, що:

«в частині другій та третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 квітня 2019 року передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Отже, вказаними нормами врегульовано, що господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими та з немайновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

Крім того, у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України та частині другій і третій статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства законодавчо закріплено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі спори, стороною в яких є боржник, що є цілком логічним, унеможливлює будь-який вплив у процедурі банкрутства та забезпечує реалізацію основоположних принципів судочинства.

Тобто такі спори належать до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та їх розгляд здійснюється в межах провадження у справі про банкрутство, без порушення нових справ».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) вказано, що:

«03.05.2018 відкрито провадження у справі про банкрутство Позивача і на час розгляду цієї справи ліквідаційна процедура триває. Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19.

У постановах від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17, від 12.06.2019 у справі № 289/233/18, від 19.06.2019 у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 916/585/18 (916/1051/20) (провадження № 12-14гс21) зазначено, що:

«Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.»

Предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.11.2015 року у розмірі 1 254 001 грн 67 коп., з тих підстав, що всупереч умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 не здійснювала своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та по процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Отже, враховуючи, що у справі, що переглядається, предметом позову є стягнення заборгованості на користь позивача з відповідача, котрий є боржником у справі про його банкрутство, відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що такий позов слід розглядати саме в межах справи про банкрутство відповідача.

Зважаючи на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи те, що вирішення спору у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції господарської юрисдикції, провадження у справі слід закрити.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги адвоката Неупокоєвої Н.К., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , скасування рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року та передачу справи на розгляд до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/18417/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про неплатоспроможність для розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 377, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Неупокоєвої Наталії Костянтинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрити.

Матеріали справи № 758/3709/17 передати до Господарського суду міста Києва, у провадженні якого перебуває справа № 910/18417/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про неплатоспроможність для розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «15» лютого 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник