ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13 » лютого 2024 року

м. Харків

справа № 619/5687/21

провадження № 88ц/818/4/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю. М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року в складі колегії суддів Бурлака І.В., Маміної О.В., Яцини В.Б. за виключними обставинами

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу та просило стягнути на його користь завдану шкоду в розмірі 32 973, 22 грн та сплачений судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 грудня 2021 року у задоволенні позову Моторному (транспортному) страховому бюро України - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, а також вирішити питання щодо судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 32 973,82 грн страхового відшкодування в порядку регресу та 5 675,00 грн судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

13 грудня 2023 року поштою ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року за виключними обставинами.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано йому строк 10 днів для приведення заяви у відповідність вимогам статті 426 ЦПК України, а саме зазначення відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету та уточнення переліку додатків з дня отримання копії цієї ухвали.

03 січня 2024 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання щодо усунення недоліків заяви, виправлена заява із зазначенням про відсутність електронного кабінету та апеляційна скарга на постанову Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року як додаток до заяви.

Заява про перегляд постанови за виключними обставинами мотивована тим, що рішенням Конституційного Суду від 22 листопада 2023 року визнано положення пунктів 1, 5 частини 6 статті 19 та пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України такими, що не відповідають Конституції України, виходячи з того, що якщо ціна спору перевищує прожитковий мінімум, то справа не може бути віднесена до категорії малозначних справ. Справа за позовом до нього віднесена до категорії малозначних на підставі скасованих норм законодавства, при цьому ціна спору перевищує прожитковий мінімум. Виключними обставинами є право особи на оскарження судового рішення. Має місце двояке тлумачення постанови суду як джерела доказів у справі та настання виключних обставин. Рішення суду підлягає перегляду, про що також зазначено у рішенні Верховного Суду від 27 вересня 2022 року в справі № 924/57/19.

Просив задовольнити його заяву, скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року та призначити справу до нового розгляду, розпочавши апеляційне провадження.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви вважає, що заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини 3 статті 423 ЦПК України передбачено, що підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Перегляд рішень, постанов або ухвал за виключними обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. Недоліки розгляду справи судом (незаконність (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права) не вважаються підставами для перегляду судових рішень за виключними обставинами.

Відповідний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 755/978/20 (провадження № 61-6951во23).

Принцип правової визначеності, який невід`ємно притаманний принципу верховенства права, закріплений в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), і на чому неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях (зокрема у § 58 рішення у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, заява № 6833/74), дозволяє не вдаватися до перегляду судових рішень, які мали місце до прийняття рішення ЄСПЛ як рішення прецедентного або загального характеру, яке формує певну правову позицію. До таких рішень загального характеру належать і рішення конституційних судів. При цьому, як визнає ЄСПЛ, публічне право окремих країн обмежує можливість прийняття конституційними судами рішень, які мають зворотну дію у часі (див. § 58 рішення у справі «Маркс проти Бельгії»).

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Застереження щодо можливості перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у разі, якщо воно ще не виконане, ґрунтується на принципі юридичної визначеності, який вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Суть цього принципу полягає у тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину.

Дія принципу res judicata передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності. Вирішуючи спір, суд застосовує правовий акт, а у випадку, якщо дійде висновку, що правовий акт суперечить Конституції України, не застосовує його з дотриманням порядку, встановленого статтею 10 ЦПК України, і, вирішивши таким чином спір, встановлює стан правової визначеності у відносинах між сторонами.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №4819/49/19 сформульовано правовий висновок, суть якого полягає в тому, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення цього суду має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення. Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Дія рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися (припинилися) до його ухвалення.

Як на підставу перегляду постанови Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року ОСОБА_1 посилається на рішення Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 від 22 листопада 2023 року, предметом якого була відповідність Конституції України (конституційність) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах).

Вказаним рішенням Конституційній Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункти 1, 5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, та передбачив, що пункти 1, 5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, визнані неконституційними, утрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є відшкодування шкоди в порядку регресу. Заявлені позовні вимоги є майновими, оскільки позивач визначив їх у грошовому вимірі. Ціна позову становить 32 973,82 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищувала ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).

Разом з тим, постанова Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, про перегляд якої просив заявник, прийнята в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України, яка передбачає, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ані пункт 1, ані пункт 5 частини шостої статті 19 ЦПК України, які визнані неконституційними, апеляційним судом для вирішення питання про порядок розгляду справи не застосовувались, адже відповідний порядок для перегляду справи апеляційним судом передбачено саме статтею 369 ЦПК України. При цьому, норми статті 369 ЦПК України не були предметом розгляду Конституційного Суду України у справі № 10-р(II)/2023.

Отже, у рішенні Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, на яке посилається у заяві ОСОБА_1 як на підставу перегляду постанови Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, не була встановлена неконституційність будь-якого закону, які застосував апеляційний суд у своєму рішенні.

До того ж, рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 чітко визначено, що пункти 1, 5 частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, визнані неконституційними, утрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, на час прийняття постанови Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року і дотепер ці процесуальні норми не втратили чинність. Дія рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися (припинилися) до його ухвалення, а процесуальні правовідносини, що регулюються нормами ЦПК України, припинились 18 січня 2023 року, до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 22 листопада 2023 року.

Посилання ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 27 вересня 2022 року в справі № 924/57/19, де зроблено висновок, що виключною обставиною є встановлена рішенням Конституційного Суду України від 20 жовтня 2021 № 7-р(ІІ)/2021 у справі № 3-181/2020(440/20) неконституційність саме того положення закону (підпункту «б» пункту 1 частини 3 статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (зі змінами), який було застосовано апеляційним судом при вирішенні господарського спору, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у вказаній справі йшлось про неконституційність норми матеріального, а не процесуального права, і яка дійсно була застосована судом при розгляді справи. Тобто, висновки суду касаційної інстанції у такій справі не є релевантними до спірних правовідносин.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що виключними обставинами є право особи на оскарження судового рішення, судова колегія відхиляє, оскільки вони ґрунтуються на помилковому розумінні норм процесуального законодавства. З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року у цій справі. При цьому, пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, неконституційним не визнано. Відмова у відкритті касаційного провадження не є підставою для перегляду постанови апеляційного суду за виключними обставинами та не свідчить про наявність таких обставин.

З доводів заяви ОСОБА_1 щодо перегляду постанови Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року за виключними обставинами вбачається, що фактично вона зводиться до незгоди з висновками суду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заявником не доведена наявність виключних обставин в розумінні статті 423 ЦПК України для перегляду постанови Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року.

Як додаток до заяви про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року за виключними обставинами ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, яка не може бути розглянута, адже ЦПК України передбачено, що до суду апеляційної інстанції може бути оскаржено рішення суду першої інстанції (частина 1 статті 352 ЦПК України), а також ухвала суду першої інстанції окремо від рішення суду (частина 2 статті 352 ЦПК України, частина 1 статті 353 ЦПК України). Тобто в апеляційному порядку переглядаються судові рішення, прийняті виключно судом першої інстанції. Натомість ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, що суперечить нормам процесуального права. Апеляційна скарга не може бути предметом розгляду суду при розгляді заяви про перегляд постанови за виключними обставинами.

Відповідно до частини 3 статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (частина 4 статті 429 ЦПК України).

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав для такого перегляду постанови апеляційного суду та скасування судового рішення, що переглядається, а тому у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити.

Оскільки за подання заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами судовий збір не сплачується, питання про розподіл судового збору не вирішується.

Керуючись ст. ст. 368, 389, 423, 429 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 18 січня 2023 року в складі колегії суддів Бурлака І.В., Маміної О.В., Яцини В.Б. за виключними обставинами за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 грудня 2021 року в складі судді Кононихіної Н.Ю. по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю. М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст ухвали складено 14 лютого 2024 року.