Провадження № 2/522/697/24
Справа № 522/8318/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Волошина А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася 27.04.2023 до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 10.11.2006 перебувають у шлюбі та виховують доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка звернулася з окремим позовом до суду про розірвання шлюбу. 14.02.2007 між відповідачем та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Покупцем виступив відповідач, оскільки позивачка себе погано почувала, адже вони очікували народження доньки. Однак, квартира була куплена за гроші, які позивачці надала мати від продажу 28.09.2005 її будинку АДРЕСА_3 . Відповідач лише виступив покупцем, всі кошти були надані матір`ю позивачки, тому за нею підлягає визнання права особистої власності на квартиру.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 14.06.2023.

У підготовчому засіданні 14.06.2023 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_6 було задоволено клопотання про витребування доказів та оголошено перерву до 19.07.2023.

Підготовче засідання 19.07.2023 було відкладено до 30.08.2023 внаслідок задоволення заяви представника позивача ОСОБА_7 про відкладення.

У підготовчому засіданні 30.08.2023 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_6 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 24.10.2023.

До суду 31.08.2023 надійшла заява ОСОБА_2 про визнання позову, згідно якої відповідач визнав позовні вимоги, просив задовольнити позов та проводити розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні 24.10.2023 проведеному за участі представника відповідача ОСОБА_8 було відкладено розгляд справи до 07.12.2023, з метою зобов`язання особистої явки відповідача для роз`яснення наслідків визнання позову.

У судовому засіданні 07.12.2023 представник позивача ОСОБА_6 надав вступне слово, відповідач ОСОБА_2 вказував, що вся сім`я дружини постійно привозила їй гроші. Представник позивача просив оголосити перерву з метою надання доказів на підтвердження надходження коштів. Судом було задоволено клопотання та оголошено перерву до 23.01.2024.

У судове засідання 23.01.2024 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник позивача ОСОБА_6 звертався до суду 23.10.2023 з клопотанням по підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Представник відповідача ОСОБА_8 подав до суду 22.01.2024 клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд приймає визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_9 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 . При народженні ОСОБА_10 мала прізвище ОСОБА_11 , після реєстрації шлюбу ОСОБА_12 та після другої реєстрації шлюбу ОСОБА_13 .

08.09.2005 ОСОБА_9 продала ОСОБА_14 . ОСОБА_15 та ОСОБА_16 будинку АДРЕСА_3 . Ціна продажу вказана у розмірі 29 383 грн. Однак, згідно розписки від 28.09.2005 ОСОБА_9 від продажу будинку від ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 грошові кошти у розмірі 65 000 доларів США.

ОСОБА_17 уклала шлюб з ОСОБА_2 10.11.2006, про що свідчить свідоцтво про шлюбу серії НОМЕР_3 .

14 лютого 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири, за яким останній купив квартиру АДРЕСА_1 за 306 030 грн. Договір зареєстрований в реєстрі за №Д-20 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П.

У батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 .

Мати позивачки ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 .

Квартира, що належать відповідачу була придбана під час шлюбу з позивачем за кошти отримані від продажу будинку матір`ю позивачки.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Відповідно до п. 3 ч.1 та ч.6 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що вимога про визнання нерухомого майна квартири особистою приватною власністю ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_4 особистою власністю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 30 січня 2024 року.

Суддя: В.Я. Бондар