Справа № 226/33/24
Провадження № 2/226/23/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року Димитровській міській суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петуніна І. В.,

за участю секретаря Кудрявцевої Н. С.,

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: ОСОБА_2 ,

відповідач: ТОВ «Краснолиманське»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мирнограді Покровського р-ну Донецької області у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ТОВ «Краснолиманське», в обґрунтування якого зазначив, що з 11.04.2018 по 17.12.2020 він перебував з відповідачем у трудових відносинах та був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. 16.02.2021 позивач звертався до відповідача з вимогою щодо виплати належних при звільненні сум, але остаточного розрахунку з ним підприємство не здійснило до теперішнього часу. За його підрахунками заборгованість по заробітній платі складає приблизно 150000 грн. Крім того, вважає, що за таких умов, має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 121120 грн. Таким чином, посилаючись на вимоги ст. ст. 116, 117 КЗпП України просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 121120 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Сторони та їх представники до судового засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та без участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, просив справу розглянути без участі представника відповідача. Згідно з наданим суду відзивом позовні вимоги не визнав, зазначивши, що 17.12.2020, у день звільнення позивач не працював. З вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач також не звертався. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В день звільнення та після позивач до відповідача з вимогою про розрахунок не звертався. Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. З позовною заявою відповідач ознайомився 12.01.2024, в особистому кабінеті «Електронний суд». Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст. 117 КЗПП України наступає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноваженого ним орган). Позивач не зазначив період затримки розрахунку при звільненні, у той же час період розрахунку відшкодування, передбачений ст. 117 КЗпП України обмежений, він повинен бути не більше шести місяців, з моменту заявлення вимоги відповідно до ст. 116 КЗпП України. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ч. 2 ЗУ «Про оплату праці». Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум. Яка складає 121457,19 грн. Вважає, що дії позивача направлені на безпідставне збагачення в судовому порядку, а суд є інструментом такого збагачення. Просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, застосувавши шестимісячний строк для стягнення середнього заробітку та застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку.

Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 09.01.2024 позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви, які були усунені 11.01.2024.

11.01.2024 на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд справи по суті призначений на 10.00 год. 12.02.2024, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 11.04.2018 по 17.12.2020, звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, наказ № 351к від 17.12.2020 (а. с. 6-7).

Середньоденний заробіток ОСОБА_1 на дату звільнення складає 1069,43 грн (а. с. 23).

Заборгованість по заробітній платі ТОВ «Краснолиманське» перед ОСОБА_1 , станом на 19.01.2024, становить 121457,19 грн (після утримання всіх обов`язкових податків та зборів) (а. с. 24).

V. Оцінка суду

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі ст. 115 ч. 1 КЗпП України, ст. 24 ч. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Враховуючи вимоги даної статті, той факт, що станом на день розгляду справи судом повний розрахунок з позивачем не здійснений, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню невиплачені суми при звільненні після утримання податків та інших обов`язкових платежів у розмірі 121457,19 грн,

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган).

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Судом не встановлено, що позивач у день звільнення 17.12.2020 не працював, жодних доказів відповідачем про це не надано. Також і позивачем не надано доказів його звернення до відповідача 16.02.2021 з проведенням розрахунку.

Період затримки виплати позивачу належних при звільненні сум, про який він зазначив становить 806 робочих днів з 19.12.2020 до 14.02.2024 включно. З розрахунку середньоденного заробітку позивача 1176,92 грн, середній заробіток за затримку розрахунку має становити 948597,52 грн (1176,92 х 806).

Між тим, за змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставфі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за весь час затримки по день ухвалення рішення суду у сумі 121120 грн.

Доводи відповідача про зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку не заслуговують на увагу, враховуючи, що ця сума менше самої заборгованості роботодавця, на теперішній час ця заборгованість не погашена, а строк затримки виплати перевищує 3 роки.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 968,96 грн та на користь держави в сумі 971,66 грн.

На підставі ст.ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 141, 259, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», місцезнаходження: 01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Прорізна, 12-а, про стягнення невиплачених сум при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 121457 (сто двадцять одна тисяча чотириста п`ятдесят сім),19 грн, після утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2020 по 12.02.2024 в сумі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять),00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім),96 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь держави судовий збір в сумі 971 (дев`ятсот сімдесят одна),66 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2024 року.

Суддя І. В. Петунін