Справа № 595/1216/23
Провадження № 2/595/22/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Присташ П.Р.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Шевчук Валентин Олексійович до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в сумі 93150 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 була досягнута усна домовленість про те, що відповідач зобов`язувася продати позивачу житловий будинок по АДРЕСА_1 . За розпискою від 08 серпня 2022 року, написаною власноруч відповідачем ОСОБА_4 , остання отримала 93150,00 грн. від ОСОБА_1 в якості завдатку за майбутню купівлю-продаж будинку. В подальшому, відповідач ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, мотивуючи це надуманими причинами так і відмовляється повертати передані грошові кошти, тобто заволоділа грошовими коштами без належних на це підстав. Отже, у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами. Верховним Судом України зазначено, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Ухвалою суду від 24 липня 2023 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому вона вказує, що дійсно, між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість щодо продажу спірного будинку. Позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 93150 гривень у якості завдатку за майбутню купівлю-продаж житлового будинку по АДРЕСА_1 . У розписці було зазначено, що отримані ОСОБА_4 грошові кошти є завдатком. У позові ж позивач намагається змінити правовий статус грошових коштів із завдатку на аванс, з тих мотивів, що між сторонами станом на сьогодні не укладено договір купівлі-продажу будинку. Крім того, позивач не довів належними доказами ухилення відповідача від укладення договору купівлі-продажу. У позові позивач чітко зазначив, що заходи досудового врегулювання спору не вживались.

Звертає увагу суду, що договір купівлі-продажу є реальним, про що свідчить передача частини грошових коштів відповідачу, ключів від будинку та самого об`єкта нерухомості позивачу. Фактично договір купівлі - продажу майна між позивачем та відповідачем відбувся, але не оформлено в нотаріальному порядку. Відповідач готовий укласти договір, однак станом на сьогодні виникли розбіжності між сторонами щодо ціни договору, а також позивач передумав купувати будинок. Після того, як позивач передав завдаток за будинок, він почав без згоди і відома відповідача ремонтні роботи всередині будинку. Позивачем було вибито в стіні отвір на вулицю, відрізано воду від будинку, знято повністю підлогу і частину плитки на підлозі та знято усю внутрішню штукатурку зі стін будинку. Після здійснених позивачем будівельних робіт, будинок станом на сьогодні він не придатний до проживання у ньому. Після того як позивач, власноруч зруйнував будинок він йому перестав подобатись і він сам не бажає його тепер купувати за тією ціною, про яку сторони домовлялись і взагалі вимагає повернення коштів, які оплатив відповідачу у якості завдатку.

На адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій позивача вказує, що відносини які виникли між сторонами врегульовуються ст.570 ЦК України. Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Як зазначалося у позовній заяві, між сторонами не укладався ні договір купівлі продажу будинку ні попередній такий договір. Сторони не дійшли згоди, що оформлення купівлі-продажу будинку, з тих підстав, що відповідач відмовилася в односторонньому порядку від його укладення, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000154 від 30.08.2022. Більше того, даний будинок на момент вселення не був придатний до проживання і як зазначав позивач у своєму допиті, що викорчували старі дерева, зачистили територію, оскільки протягом восьми років там уже ніхто не проживав, вирили траншею під водопостачання та провели воду в будинок, вирили траншею під каналізацію, вирили яму для септику 1,5м.х1,5м. та 2.10 м. глибини. З горища винесли сміття та спалили, окрім цього відремонтували дах, оскільки він протікав та розібрали димар, оскільки він розсунувся та перебував в аварійному стані. Усі ці роботи ми проводили - за згодою ОСОБА_4 , окрім цього вона постійно приїжджала до нас та перевіряла. Будь-яких інших неправомірних дій не вчиняли. Тому покликання сторони відповідача, що сторони не уклали основний договір, з вини позивача, а тому він втратив право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Різниця між авансом та завдатком визначається моментом укладення договору купівлі-продажу, до моменту укладення договору купівлі-продажу - аванс і після - завдаток. Відтак доводи викладені у відзиві не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

31 жовтня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Шевчук Валентин Олексійович до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та призначити справу до судового розгляду.

Сторони відмовилися від клопотань про допит свідків, та відмова прийнята судом.

Позивач у судовому засіданні та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно розписки від 08.08.2022, написаної відповідачем ОСОБА_4 , остання отримала 93150 гривень від ОСОБА_1 в якості завдатку за майбутню купівлю-продаж житлового будинку у АДРЕСА_1 .

З приводу невиконання зобов`язання відповідачем, ОСОБА_1 звернувся до ВП №2 (м.Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області за фактом вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Постановою старшого дізнавача СД ОДР ВП №2 (м.Бучач) ГУНП в Тернопільській області від 10.10.2022 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000154 від 10.09.2022, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Тобто купівля-продаж нерухомого майна передбачає укладення договору в письмовій формі.

Положеннями ч. 1 ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Так, відповідно до ст.570ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Як установлено судом та не оспорюється сторонами, на момент звернення до суду з цим позовом та на час розгляду справи, договір купівлі-продажу нерухомого майна (будинку) між сторонами не укладено, вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому. Жодних попередніх договорів з приводу купівлі-продажу нерухомого майна сторони також не укладали.

Згідно з вимогами чинного законодавства, внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

Отже, у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки договір купівлі-продажу між сторонами не укладено, то підстави вважати передані кошти завдатком відсутні й відповідно в такому випадку такі кошти в розумінні положень ст.570 ЦК України є авансом.

При цьому, зважаючи на встановлені судом обставини та характер спірних правовідносин, зокрема те, що природа отриманих відповідачем коштів визначена законом, їх визначення відповідачем як завдатку правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України.

Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором.

Таким чином, правила ст.570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-82цс13).

Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.07.2018 у справі №461/5297/16-ц, правила ст.570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

У постанові від 04.08.2021 в справі № 640/17086/18 Верховний Суд висловив позицію, відповідно до якої ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається власникові.

Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова ВС від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17).

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і запереченняучасників справи,та іншихобставин,які маютьзначення длявирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За правилами ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Суд, враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,10,12,13,141,247,259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 530, 546, 570, 610, 615, 629, 635, 657 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Шевчук Валентин Олексійович до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 93150 (дев`яносто три тисячі сто п`ятдесят) грн. та 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 14 лютого 2024 року.

Суддя: Р. О. Содомора