Справа № 2-2408/11
Провадження № 6/331/36/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря Солов`ян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована неповнолітня дитина, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована неповнолітня дитина.

В обґрунтування подання вказав, що в провадженні приватного виконавця знаходиться виконавче провадження № ВП 62801183 з виконання виконавчого листа № 2-2408/2011 від 27.04.2012, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Таскомбанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 486 423,07 грн.; стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Таскомбанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 486 423,07 грн. Загальну суму стягнення на користь ПАТ «Таскомбанк» за цим рішенням обмежено розміром у сумі 486 423,07 грн. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, боржнику на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника від 13.08.2020 р. Відповідно до інформації Департаменту реєстраційних послуг ЗМР підтверджено наявність зареєстрованої у приміщенні неповнолітньої особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виконавцем направлено запит про надання дозволу на реалізацію від 17.01.2022 до Служби (управління) у справах дітей ЗМР. Згідно відповіді Районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району від 12.08.2023 р., як органу опіки та піклування, у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника відмовлено. Так, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є онукою боржника/власника з моменту свого народження не зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка є іпотечним майном за кредитним договором №КР-13-2008 від 12.03.2008 р., при цьому банк дозволу на реєстрацію вказаної малолітньої дитини в іпотечній квартирі не надавав. Разом з малолітньою особою зареєстровано проживання також її матері ОСОБА_4 , що свідчить про відсутність встановленої опіки або піклування. У малолітньої ОСОБА_3 право користування іпотечною квартирою не виникло, з огляду на недобросовісні дії боржника, щодо перешкоджанню виконавчому провадженню. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд надати дозвіл щодо звернення стягнення на квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до виконавчого листа № 2-2408/2011, виданого 27.04.2012 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, без отримання дозволу органу опіки та піклування.

Приватний виконавець Котула А.М. в судовому засіданні подання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення подання заперечував, просив відмовити.

Представник АТ «Таскомбанк» в судове засідання не з`явився, раніше надав суду заяву про проведення судового засідання без їх участі, подання приватного виконавця підтримують та просять його задовольнити на підставах визначених у ньому.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2011 року задоволено позов ПАТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ТОВ «Траверс-2004» про стягнення заборгованості за кредитним договором № КР від 12 березня 2008 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Таскомбанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 486 423,07 грн., з яких: 330 00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 85 467,36 грн. заборгованість за відсотками; 70 955,71 грн. пеня, нарахована за порушення строків погашення за кредитом та відсотками; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Таскомбанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 486 423,07 грн., з яких: 330 000 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 85 467,36 грн. заборгованість за відсотками; 70 955,71 грн. пеня, нарахована за порушення строків погашення за кредитом та відсотками. Загальну суму стягнення на користь ПАТ «Таскомбанк» за цим рішенням обмежено розміром у сумі 486 423,07 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.04.2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2011 року у цій справі залишено без змін.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. перебуває виконавче провадження № 62801183 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2408/2011, виданого 27.04.2012 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Таскомбанк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 486 423,07 грн., з яких: 330 00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 85 467,36 грн. заборгованість за відсотками; 70 955,71 грн. пеня, нарахована за порушення строків погашення за кредитом та відсотками; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Таскомбанк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 486 423,07 грн, з яких: 330 000 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 85 467,36 грн. заборгованість за відсотками; 70 955,71 грн. пеня, нарахована за порушення строків погашення за кредитом та відсотками. Загальну суму стягнення на користь ПАТ «Таскомбанк» за цим рішенням обмежено розміром у сумі 486 423,07 грн.

Постановою приватного виконавця від 12.08.2020 року відповідно до статей 3, 4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження № 62801183 на підставі виконавчого листа.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 355871669, сформованої приватним виконавцем Котулою А.М. 24.11.2023 року, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, підстава для державної реєстрації: дублікат договору купівлі-продажу, серія та номер: 1401 від 10.07.2003 року, видавник: приватний нотаріус Запорізького МНО Ніколаєвська Л.Б. (дублікат виданий 02.06.2014 року за номер 1-44).

Відповідно до Іпотечного договору № ДЗ 156-08 від 20.03.2008 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 передана ОСОБА_1 в іпотеку ВАТ «АБ «Бізнес Стандарт» в рахунок забезпечення ним виконання умов Кредитного договору № КР 13-2008 року (п.1.1 Договору).

13.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою А.М. в межах виконавчого провадження № 62801183 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме на квартиру загальною площею 53,4 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, підстава для державної реєстрації: дублікат договору купівлі-продажу, серія та номер: 1401 від 10.07.2013 року, видавник: приватний нотаріус ЗМНО, ОСОБА_6 (дублікат виданий 02.06.2014 року за номер 1-44), що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 535 365,38 грн.

17.12.2021 року Департаментом реєстраційних послуг управління державної реєстрації фізичних особі Запорізької міської ради на запит приватного виконавця Котули А.М. від 30.11.2021 № 0129/14294, повідомлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11.07.2017 р. по теперішній час; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 11.07.2014 р. по теперішній час; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 24.09.2003 р. по теперішній час.

27.03.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Котулою А.М. направлено звернення № 0129/170 (повторно) до Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, в якому зазначено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 передана в іпотеку та за вказаною адресою зареєстрована неповнолітня особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої згідно з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження є ОСОБА_9 та ОСОБА_4 та невідомо, чи є родинні зв`язки між боржником ОСОБА_1 та неповнолітньою особою, зареєстрованою у квартирі, а тому просив надати дозвіл на реалізацію предмета іпотеки, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 12.04.2023 р. за № 817/01-21/20.03-750 районною адміністрацією ЗМР по Олександрівському району як орган опіки та піклування повідомлено приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Котулі А., що вважають недоцільним надавати дозвіл на реалізацію нерухомого майна боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована та має право користування малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 жовтня 2021 року дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу Держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій Держвиконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців. Отже, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися за дозволом органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

Виходячи з вищевикладеного, згода органу опіки та піклування при виконанні судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, законом не вимагається, а в разі виконання інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу з боржника (його поручителя) на суму зобов`язань, отримання дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , хоча і є предметом іпотеки за іпотечним договором № ДЗ 156-08 від 20.03.2008 року, в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором № КР 13-2008 від 12.03.2008 року, проте судове рішення про звернення стягнення на зазначену квартиру відсутнє.

У даній справі на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. перебуває виконавчий лист № 2-2408/2011 року, виданий 27.04.2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ « Таскомбанк» заборгованості за кредитним договором № КР 1302008 від 12.03.2008 року у розмірі 486 423,07 грн.

Таким чином, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, отримання приватним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження.

Разом з тим, у п. 92 вищезазначеної Постанови Великої Палати Верховного у справі у справі N 755/12052/19 (провадження N 14-113цс21) зазначено, що не дивлячись на суперечливі висновки суду апеляційної інстанції щодо місця проживання дітей та їх матері, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про порушенням заявницею вимог частини п`ятої статті 19 Закону про виконавче провадження шляхом реєстрації у спірній квартирі малолітньої та неповнолітньої дітей під час виконавчого провадження. На переконання Великої Палати Верховного Суду зазначені дії заявниці не можуть свідчити про виникнення у дітей житлових прав на спірну квартиру.

У пункті 96 Постанови зазначено, що Верховний Суд у постанові від 08 червня 2021 року у справі N 607/8145/18, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 травня 2019 року у справі N 639/5828/15-ц (провадження N 61-29627св18), від 06 листопада 2019 року у справі N 346/432/16-ц (провадження N 61-29148св18) та від 19 червня 2019 року у справі N 695/2714/15-ц (провадження N 61-29000св18), зазначив, що чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні діти, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.

У пункті 97 Постанови зазначено, що керуючись принципом розумності як однією з загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), враховуючи принцип верховенства права, виходячи із завдання цивільного судочинства та застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що встановлених обставин справи достатньо для твердження про те, що Держвиконавцем не було допущено порушення відповідних прав неповнолітніх осіб у спосіб, зазначений заявницею.

Таким чином, розглянувши справу Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність отримання держаним (приватним) виконавцем дозволу органу опіки і піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, однак саме у цій справі не погодилася з доводами скаржниці, оскільки дійшла висновку, що у її онуків житлові права на її нерухомість не виникли з огляду на недобросовісні дії скаржниці щодо реєстрації місця проживання власних онуків саме з метою перешкоджання виконавчому провадженню.

ЄСПЛ у пункті 65 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04) зазначив, що якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy», заява N 36813/97, п. 183). Так само й у справах про невиконання судових рішень: будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі «Метаксас проти Греції», п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції.

Суд наділений правом вживати заходів забезпечення виконання рішення, встановлювати порядок і спосіб його виконання, отже і вирішити питання про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровано місце проживання дітей.

У відповідності до частини шостої статті 431 ЦПК України суд наділений правом вживати заходи, спрямовані на забезпечення виконання рішення суду, передбачені статтею 150 ЦПК України (іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому державний виконавець у межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» та статтею 435 ЦПК України повноважень, у разі неможливості виконання судового рішення, не позбавлений права звертатися до суду із заявою (поданням) про зміну способу та порядку його виконання.

Слід також звернути увагу на те, що чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Проте виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

При цьому дбати про дітей та їх інтереси мають насамперед батьки, а держава охороняє інтереси дітей при вчиненні саме батьками дій, які можуть нашкодити інтересам дітей.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 453/1637/21 (провадження № 61-7418св22).

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець має право звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: статус нерухомого майна (чи є воно предметом іпотеки), з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; який ступінь споріднення між дітьми і боржником та інші обставини.

При вирішенні питання щодо дотримання прав неповнолітньої дитини у цій справі необхідно виходити із нижченаведеного.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 364694795 від 06.02.2024 року ОСОБА_4 (мати ОСОБА_3 ) має у власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (квартира літ. К-7). Тобто мати дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має власне нерухоме майно, а дитина не є дитиною першої лінії іпотекодавця.

Таким чином права дитини внаслідок реалізації предмета іпотеки на підставі рішення суду не можуть вважатись порушеними.

Крім того, реєстрацію місця проживання малолітньої дитини у спірній квартирі було здійснено 11.07.2017 року, тобто після укладення іпотечного договору, без згоди іпотекодержателя та після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ці обставини вказують на недобросовісність дій ОСОБА_1 , реєстрацію місця проживання дитини ОСОБА_3 саме з метою перешкоджання виконанню рішення суду.

Судом враховується, що рішення суду, проголошене іменем України, вже понад десять років залишається невиконаним. Протиправні дії боржника (іпотекодавця), направлені на неможливість виконання рішення суду, призвели до того, що фактично стягувач, як кредитор, позбавлений можливості задовольнити свої вимоги та захистити порушене право.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що недобросовісними діями іпотекодавця при здійсненні реєстрації малолітньої дитини у спірному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки та винесення судового рішення стягнення заборгованості за кредитним договором, порушено права іпотекодержателя, оскільки він не надавав згоди на вчинення таких дій, що свідчить про порушення положень пункту 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, боржник діяв усупереч умов укладеного ним договору іпотеки та недобросовісно, ускладнюючи виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Крім того, відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.

Суд не погоджується з висновком Районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району як органу опіки та піклування від 12.04.2023 року, оскільки він не є достатньо обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована неповнолітня дитина.

Керуючись ст.ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 260, 353, 354, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована неповнолітня дитина задовольнити.

Надати приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Котулі Артему Михайловичу дозвіл на звернення стягнення на квартиру, яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована неповнолтня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до виконавчого листа № 2-2408/2011, виданого 27 квітня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 09.02.2024 року.

Суддя: В.М. Світлицька