КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4568/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Андрощука Сергія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року про відмову у відкритті провадження у складі судді Фролової І.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на рухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила визнати право власності на дизельний генератор виробництва «Himoinsa», модель HYW-45T5 INS 50 HZ-400/230V AS5, серійний №9103981. Вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Андрощук С.В. в інтересах ОСОБА_1 не погоджується з указаною ухвалою, просить скасувати її та направити справу до Шевченківського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Зазначено, що станом на 28 вересня 2023 року, на день подачі позовної заяви, що є предметом вивчення в рамках справи існували інші обставини про які окремо відзначалось в позовній заяві. До вказаної позовної заяви долучались докази, які не були предметом вивчення в рамках справи №761/12568/20, зокрема: договір купівлі-продажу садового будинку з розстроченням платежу від 04 жовтня 2013 року; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №332916703; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №332919020; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №332920256; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №332920934; інформаційна довідка з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку :33:034:0056 від 28 травня 2023 року; інформаційна довідка з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку; фотокопія тавра на дизельному генераторі виробництва «Himoinsa», модель HYW-45T5 INS 50 HZ-400/230V AS5, серійний №9103981; акт здачі-приймання робіт №2618 від 18 листопада 2016 року; акт виконання робіт з діагностики працездатності генераторної установки від 10 серпня 2017 року; акт виконання робіт з діагностики працездатності генераторної установки від 11 листопада 2016 року; акт виконання робіт з технічного обслуговування генераторної установки від 08 листопада 2016 року; акт виконання робіт з технічного обслуговування генераторної установки від 16 листопада 2016 року; банківська виписка по рахунку за період з 17 листопада 2016 року по 17 листопада 2016 року; нотаріальна заява ОСОБА_5 від 20 квітня 2020 року; нотаріальна заява ОСОБА_6 від 21 квітня 2020 року; письмовий дозвіл на розголошення відомостей, що містяться в матеріалах кримінального провадження №0000451 від 06 квітня 2020 року № П-546 від 06 травня 2020 року; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000451 від 23 квітня 2020 року; протокол допиту свідка ОСОБА_2 від 16 квітня 2020 року; протокол допиту свідка ОСОБА_3 від 15 квітня 2020 року; протокол допиту свідка ОСОБА_4 від 29 квітня 2020 року; договір купівлі-продажу садового будинку від 09 листопада 2012 року; розписка від ОСОБА_1 від 11 червня 2020 року; протокол допиту потерпілої ОСОБА_1 від 15 травня 2020 року; вимога №2784 від 12 травня 2023 року про повернення речового доказу, вилученого у кримінальному провадженні №50000451 для виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2023 року у справі №363/1418/20; ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2023 року.

Вказано, що тільки частина документів досліджувались судом в рамках справи №761/12568/20, інші документи - не досліджувалися.

Посилається на те, що у справі інші підстави і існує ряд доказів, які не вивчались судом рамках справи №761/12568/20, а отже ухвала від 09 жовтня 2023 року є передчасною.

Крім того, не можна вважати, що між сторонами у справі вже був вирішений спір в рамках справи №761/12568/20, так як хоч сторони і предмет позову (частково) збігаються, то підстави (обставини, що обґрунтовують звернення до суду) для позову є відмінними.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення адвоката Андрощука С.В. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване судове рішення таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала районного суду, якою відмовлено у відкритті провадження у справі не відповідає, з огляду наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на момент розгляду позову ОСОБА_1 у справі, яка переглядається, набрало законної сили рішення суду у справі № 761/12568/20, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав і в ході розгляду якої була висловлена позиція щодо належності спірного предмета спору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовано звернення до суду. Нетотожність хоча б однієї із цих складових не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У процесуальному законодавстві закріплена конструкція позовного провадження як певна процедура розгляду і вирішення цивільних справ зі спорів про право цивільне.

Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча конструкція процедури позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально-правової вимоги, яка випливає із порушеного або оспорюваного права сторони і яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді.

Цивільні процесуальні правовідносини персоніфікують учасників цивільного судочинства, визначають їхні права і обов`язки відповідно до процесуальних функцій і гарантії забезпечення справедливого судочинства.

Отже, провадження цивільного процесу - це специфічна модель розгляду цивільної справи, що відбиває предметну характеристику цивільного судочинства з точки зору матеріально-правової природи справ, що розглядаються, специфіку доказування фактів як юридико-фактологічної основи справи та результатів розгляду справи, які відбиваються у процесуальних актах - певного роду документах.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2002 року у справі за заявою N 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" зазначив, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 30 червня 2021 року у справі № 333/6792/17 та від 19 травня 2021 року у справі № 161/8523/18.

Згідно положень ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порівняльний аналіз відомостей про предмет та підстави звернення у суд за вирішенням спору у справі, що переглядається, та у справі № 761/12568/20 свідчить про те, що предметом спору є майно, яке не було самостійним обособленим предметом договору купівлі-продажу.

З Єдиного державного реєстру судових рішень, що носить загальнодоступний характер, убачається, що рішенням Шевченківського районного суду від 03.02.2021 у справі № 761/12568/20 у позові ОСОБА_1 про визнання права власності на дизельний генератор виробництва "Himoinsa", модель HYW-45T5 INS 50 HZ-400/230V AS5, серійний № 9103981, зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та будь-яких інших осіб не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 дизельним генератором виробництва "Himoinsa", модель HYW-45T5 INS 50 HZ-400/230V AS5, серійний № 9103981, відмовлено з підстав його недоведеності, з посиланням на ненадання позивачкою доказів на підтвердження факту порушення, невизнання або оспорювання саме відповідачами її права власності на указане рухоме майно.

Разом з тим, звертаючись у суд з новим позовом про визнання права власності на дизельний генератор виробництва "Himoinsa", модель HYW-45T5 INS 50 HZ-400/230V AS5, серійний № 9103981, позивачка указувала, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжують оспорювати її право власності на указане майно й на підтвердження факту невизнання ними такого права, ОСОБА_1 було долучено нові докази, які не були предметом вивчення в рамках справи № 761/12568/20 й судом не досліджувалися.

А отже, підстави спору у цих справах не є тотожними.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку у відкритті провадження за правилами пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки предмет та підстави позовів у цій справі та в справі № 761/12568/20 не є тотожними.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу, яка перешкоджає провадженню у справі, з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України її слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Андрощука Сергія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: