Справа № 523/1436/24
Провадження №2-о/523/142/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Аліна С.С.

за участю секретаря Магденко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (РНОКПП ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за участю Суворовського відділу Державної реєстрації актів цивільного тсану у м.Одесі ПМУ МЮ ( м.Одеса) ( ЄДРПО 37947480), про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Мелітополь, -

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 (РНОКПП ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за участю Суворовського відділу Державної реєстрації актів цивільного тсану у м.Одесі ПМУ МЮ ( м.Одеса) ( ЄДРПО 37947480), про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Мелітополь.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлення даного факту необхідне заявнику для державної реєстрації смерті, що надасть можливість отримати свідоцтво про смерть видане відповідним державним органом України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30.01.2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 01.02.2024 року.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Звернулась до суду із заявою, в якій просила розглядати справу в порядку письмового провадження та за її відсутності.

Представник заінтересованої особи Суворовського відділу ДРАЦС у м. Одесі Південного МУ МЮ (м. Одеса) також не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Заявник ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , видане 29.09.1981 року відділом РАГС м. Мелітополь, актовий запис №1888 (арк.сп.16).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені в ст. 317 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником надано копію Довідки про причину смерті від 27.08.2023 року, згідно якої причиною смерті ОСОБА_2 є серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця та копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , виданим на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно із ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 Підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

За правилами ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Отже, копії зазначених лікарських документів, за відсутності їх оригіналів, не можуть бути прийняті судом як докази факту смерті особи, в тому числі в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території.

Відтак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 на тимчасово окупованій території України.

Крім того, за приписами ч. 2 та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зі змінами, які набули чинності з 07.05.2022, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Отже, вказаною нормою Закону передбачено виключення, у тому числі для документів, які видані органами та/або особами створеними, обраними чи призначеними у порядку, не передбаченому законом, зокрема, для документів, які підтверджують факт смерті і повинні додаватися до заяви про державну реєстрацію смерті.

Вказані норми законодавства також свідчать про те, що особа, за умови дотримання порядку подання відповідної заяви про державну реєстрацію смерті та долучення до вказаної заяви оригіналів відповідних документів має можливість зареєструвати смерть особи у відділі ДРАЦС без звернення до суду про встановлення факту, що має юридичне значення.

Оскільки заявником не надано доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що заява про встановлення факту смерті, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.263-265,315-319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 за участю Суворовського відділу Державної реєстрації актів цивільного тсану у м.Одесі ПМУ МЮ ( м.Одеса), про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , на тимчасово не підконтрольної Україні території, а саме у м.Мелітополь - відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2024 року.

Суддя Аліна С.С.