Справа № 643/3173/23
Провадження № 2-о/643/8/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

присяжних: Тулупової Л.В.,

Міроненко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання: Бломберус С.А.,

заявника: ОСОБА_1 ,

представника заявника: ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи: ОСОБА_3 ,

адвоката: Папая С.О.,

представника органу опіки та піклування: Гевел І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження матеріали справи

за заявою ОСОБА_1

заінтересовані особи 1. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради

2. ОСОБА_3

про визнання особи недієздатною та встановлення опіки,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі заявник) звернулася до Московського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просить суд:

- визнати свою доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною;

- призначити ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи подану заяву заявник посилається на те, що ОСОБА_3 є його донькою, і з дитинства має діагноз спастичний целебральний параліч: подвійна геміплегія, рухові порушення 5-го рівня по класифікації GMFCS.(G80). Мікроцефалія (Q02). Системне недорозвинення мовлення. Важкі когнитивні порушення. Симптоматична епілепсія (в анамнезі). Дитина має психічні розлади: вона не розмовляє, не ходить, не може самостійно сидіти, самостійно не їсть, не може одягатися, самостійно себе обслуговувати. Її фізичний стан і психологічний розвиток не дає можливості спілкуватися, навчатися, вона не розуміє обставин, що відбуваються навколо неї, не може дати оцінку своїм діям та діям оточуючих, самостійно вийти з дому. Внаслідок свого стану донька не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. Відтак, заявник просив визнати доньку недієздатною та призначити заявника її опікуном.

У судовому засіданні заявник та його представник підтримали викладені у заяві вимоги та просили суд задовольнити їх.

Представник органу опіки та піклування, а також адвокат Папай С.О., який здійснює захист інтересів ОСОБА_3 , у судовому засіданні також підтримали викладені у заяві вимоги та просили суд задовольнити їх.

З`ясувати думку присутньої у судовому засіданні ОСОБА_3 щодо поданої заяви не вдалося, оскільки внаслідок її стану мовному контакту вона не доступна, судом з нею було встановлено лише візуальний контакт.

У судовому засіданні 17.01.2024 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши думку присутніх у судовому засіданні учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (стаття 32 Конституції України).

Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Приписами ч. 1 ст. 40 ЦК України передбачено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (ч. 1 ст. 296 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Частиною 3 ст. 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-384цс16 викладено правову позицію про те, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» від 28 березня 1972 року роз`яснено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Стаття 1 вказаного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню діяльність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь - яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (ч.1 ст. 7 Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 07.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, м. Харків.

Згідно з наданими суду медичними документами ОСОБА_3 має діагноз спастичний целебральний параліч: подвійна геміплегія, рухові порушення 5-го рівня по класифікації GMFCS.(G80). Мікроцефалія (Q02). Системне недорозвинення мовлення. Важкі когнитивні порушення. Симптоматична епілепсія (в анамнезі).

Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи від 23.08.2023 року, ОСОБА_3 на теперішній час виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі важкої розумової відсталості. ОСОБА_3 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У даному висновку також відображено психічний стан ОСОБА_3 , згідно якого мовному контакту вона не доступна, мету проведення судово-психіатричної експертизи зрозуміти та оцінити не може, ніяких питань не задає, на звернення не реагує. Анамнестичних відомостей зібрати не представляється можливим. Емоції мало диференційовані, вимовляє окремі звуки, ніяких питань не задає, погляд неосмислений, не фокусує. Рухливо безпорадна, знаходиться на руках у матері. До себе та ситуації не критична, своєї неспроможності не помічає.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів вказаний вище висновок експертів, які згідно покладених на них обов`язків зобов`язані були провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок, при цьому також були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та вивчивши надані суду документи, суд дійшов до висновку, що подана заява про визнання особи недієздатною є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_3 недієздатною.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Щодо вимоги про призначення недієздатній особі опікуна, слід зазначити наступне.

Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун.

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно зі ст. 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Частиною 4 ст. 63 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

В силу приписів ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Як зазначалась вище, судом встановлено, що заявник є матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідно до подання від 16.11.2023 № 1969/0/161-23 опікунська рада вважає можливим, у разі визнання ОСОБА_3 недієздатною, визначити ОСОБА_1 опікуном над нею.

Також у даному поданні зазначено, що ОСОБА_1 , 1972 року народження, не працює, здійснює догляд за донькою ОСОБА_3 , згідно медичного висновку стан здоров`я ОСОБА_1 задовільний, до кримінальної відповідальності не притягалася. Батько ОСОБА_3 ОСОБА_4 , 1968 року народження, не заперечував проти призначення його дружини опікуном над його донькою.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 11, 141, 247, 263-265, 268, 299, 300 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 недієздатною та встановлення над нею опіки задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною.

3. Встановити над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опіку та призначити опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

4. Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України встановити строк дії даного рішення суду - два роки, який обчислювати з дня набрання рішенням законної сили.

5. Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 положення ч. ч. 7, 8 ст. 300 ЦПК України відповідно до яких клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи.

6. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Заінтересовані особи:

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради (м. Харків, м-н Конституції, буд. 7).

Повне рішення складено 22.01.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко

Присяжні Л.В. Тулупова

Н.Г. Міроненко