КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/5769/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/441/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького районну м. Києва», Київської міської ради, про захист порушених прав на житло, а саме: визнання права користування кімнатою та зобов`язання видати ордер,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Гусак О.С.,-

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Позивач просив: визнати за ним право користування кімнатою АДРЕСА_1 ; зобов`язати Дарницьку районну в місті Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_1 ордер на кімнату АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовані тим, що позивач разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 з 21 червня 2008 року постійно проживав та продовжує проживати у кімнаті АДРЕСА_1 .

Зазначена кімната надана ОСОБА_2 як працівнику державного підприємства «Київський м`ясокомбінат».

З 06 жовтня 1995 року ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована у спірній кімнаті, ордер на кімнату не видавався.

У подальшому гуртожиток прийнято та передано до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

ОСОБА_1 вважає, що він на законних підставах вселився до спірної кімнати, відкрито та добросовісно нею користується та несе усі права та обов`язки члена сім`ї наймача, а тому просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 12 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник подану апеляційну скаргу підтримали.

Представник Дарницької районної в м. Києві державної адміністраціїпроти апеляційної скарги заперечила.

Представник комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького районну м. Києва» проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_1 не набув права користування кімнатою АДРЕСА_1 . Проте суд мотивував своє рішення, посилаючись в тому числі на норми закону, які не регулюють спірні правовідносини.

Встановлено, що кімната АДРЕСА_1 надана ОСОБА_2 , як працівнику державного підприємства «Київський м`ясокомбінат».

ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована у спірній кімнаті з 06 жовтня 1995 року.

Ордер на вселення ОСОБА_2 не видавався.

Договір найму кімнати з ОСОБА_2 не укладався.

Трудові відносини із АК «Київський м`ясокомбінат» ОСОБА_2 припинила у жовтні 1999 року.

У подальшому гуртожиток за адресою АДРЕСА_2 , прийнято та передано до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що він правомірно вселився у спірну кімнату АДРЕСА_1 та набув права користування нею.

Статтею 9 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним їх місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство тощо.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 466/5057/17 (провадження № 61-42617св18) і від 15 травня 2019 року № 465/9412/13 (провадження № 61-18212св18).

Згідно із вимогами ст. 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Стаття 129 ЖК Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84, вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена у додатку до Положення, виданого відповідно до ст. 129 ЖК Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Отже, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 200/17337/17 (провадження № 61-865сво21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 463/2277/20-ц (провадження № 61-2027св22) зазначено, що: «під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявність згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між згаданими особами, наймачем і членами сім`ї, які проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини, які мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні».

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, для виникнення права користування житловим приміщенням необхідною умовою є реєстрація в житловому приміщенні, укладання договору найму житлового приміщення, що здійснюється на підставі ордеру, або письмова згода на вселення в житлове приміщення.

Встановлено, що за життя ОСОБА_2 , останній не видавався ордер на вселення в спірну кімнату гуртожитку.

За життя з нею не укладався договір найму житла.

ОСОБА_1 не довів належними засобами доказування правомірність вселення у спірну кімнату гуртожитку. При цьому, він не зареєстрований у спірній кімнаті гуртожитку у встановленому законом порядку

Натомість, ОСОБА_1 зареєстрований за іншою адресою, а саме: за адресою: АДРЕСА_3 , та перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 02 червня 2022 року.

Фактично позивач зареєстрований у кімнаті гуртожитку, яке є відомчим житлом, у зв`язку із робою на підприємстві, на балансі якого перебуває вказаний гуртожиток.

Доводи апеляційної скарги про те, що реєстрація ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 носить формальний характер, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону.

Вирішуючи спір, суд вважав позовні вимоги недоведеними, а тому дійшов правильного висновку про відмову в позові.

Проте, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції помилково застосував норми закону, які регулюють порядок надання, користування та звільнення службових приміщень, оскільки спірна кімната гуртожитку не є службовою.

З огляду на це, рішення суду слід змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на ст.ст. 118-122 Житлового кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2023 рокузмінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на ст.ст. 118-122 Житлового кодексу України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 15 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко