Номер провадження 2/754/382/24
Справа №754/9288/23
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

з участю секретаря Рябенка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ «Кей-Колект» (з подальшою заміною позивача у справі на правонаступника ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що 22.08.2008 між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовою якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 32 000 доларів США зі сплатою відсотків за використання кредитом у розмірі 15 % річних. У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 разом із вищезазначеним кредитним договором, 22.08.2008 між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 224947, яка згідно умов договору поруки зобов`язалась відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_2 , зокрема за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладення договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу№ 1, відповідно до умов яких ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту №0 та договору поруки № 224947. У зв`язку з невиконанням відповідачами умов договору про надання споживчого кредиту № 0 щодо сплати заборгованості, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва щодо примусового стягнення заборгованості. 05 липня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва була розглянута справа 2603/2853/12 та ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 387 572,90 грн. У зв`язку з невиконанням зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати за прострочення зобов`язання та 3 % річних.

18.10.2023 надійшло клопотання ОСОБА_1 про заміну позивача правонаступником, в обґрунтування якого вказано, що 29.09.2023 між ТОВ «Кей Колект» та ТОВ «Доступні Фінанси» укладено договір відступлення права вимоги №733165/733166. Того ж дня між ТОВ «Доступні Фінанси» та ОСОБА_1 укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Цедент передає (відступає) Цесіонарію, а Цесіонарій набуває належні Цедентові права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 24-9j5/09-2006И 0) від 21.09.2006 та Договором про надання споживчого кредиту № від 22.08.2008, укладені між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого стало ТОВ «Кей-Колект», правонаступником якого, в свою чергу стало ТОВ «Доступні Фінанси» та ОСОБА_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2023 вказана цивільна справа розприділена судді Лісовську О.В.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2023 відкрито провадження у вказаній справі.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 33 ЦПК України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2023 цивільна справа підлягала новому автоматизованому розподілу у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 з посади судді та розподілена судді Саламон О.Б.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2023 прийнято справу до свого провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2023 з постановлено замінити сторону позивача у справі №754/9288/23, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на ОСОБА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, при цьому наддав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, при цьому надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, протии задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позовну заяву не подала.

Від представника ТОВ «Кей-Колект» Таран В.О. надійшли письмові уточнення по справі, в яких повідомляють, що на підставі рішення Деснянського районного суду м.Києва по справі №2603/2853/12 заборгованість визначена судом з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» в примусовому порядку не стягувалася, борг за рішенням суду не змінився.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Як встановлено судом, що 22.08.2008 між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовою якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти, в іноземній валюті в сумі 32 000 доларів США, зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі 15 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 разом із вищезазначеним кредитним договором, 22.08.2008 між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 224947, яка згідно умов договору поруки зобов`язалась відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_2 , зокрема за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладення договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов яких ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по віднношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту № 0 та договору поруки № 224947.

У зв`язку з невиконанням відповідачами умов договору про надання споживчого кредиту № 0, щодо сплати заборгованості, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва щодо примусового стягнення заборгованості.

05.07.2012 Деснянським районним судом м. Києва була розглянута справа 2603/2853/12 та ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 387 572,90 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 219,00 грн.

29.09.2023 між ТОВ «Кей Колект» та ТОВ «Доступні Фінанси» укладено договір відступлення права вимоги № 733165/733166.

29.09.2023 між ТОВ «Доступні Фінанси» та ОСОБА_1 укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Цедент передає (відступає) Цесіонарію, а Цесіонарій набуває належні Цедентові права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 24-9j5/09-2006И 0) від 21.09.2006 та Договором про надання споживчого кредиту № від 22.08.2008 укладені між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого стало ТОВ «Кей-Колект», правонаступником якого, в свою чергу стало ТОВ «Доступні Фінанси» та ОСОБА_2 .

Станом на даний час рішення Деснянського районного суду м. Києва не виконане, при цьому заборгованість визначена судом з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» в примусовому порядку не стягувалася, борг за рішенням суду не змінився.

Предметом позову у даній справі є стягнення боргу на підставі ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, а саме виплати грошових коштів - суми основного боргу за договором позики, стягнутих рішенням суду

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

За змістом положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та матеріальних втрат кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом положень ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три процента річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.

Крім того, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 року № 23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р).

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів. Таким чином, інфляційне збільшення нараховується на суму боргу і є видом відшкодування втрат при недобросовісному виконанні грошових зобов`язань.

Судом встановлено, що станом на день звернення позивача з даним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неналежним чином виконували зобов`язання за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2012, заборгованість останніх становила 387 572,90 грн., а отже позивач набув право нараховувати 3 % річних та індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦПК України.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальна сума стягнення з відповідача на користь позивача складає 225 580,36 грн., з яких: 3% річних - 35 155,13 грн.; інфляційні витрати - 190 425,23 грн.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що відповідачі не виконали належним чином покладені на них зобов`язання рішенням суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання за відсотками за період з 01.07.2020 по 30.06.2023 у розмірі 190 425,23 грн. та 3 % річних у розмірі 35 155,13 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зазначені розрахунки суд вважає достовірними, правильними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідачами розрахунки не спростовані, власні контррозрахунки не надані, а тому відсутні підстави для неврахування розрахунків позивача, викладених в позовній заяві.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 525-526, 530, 551, 536, 559 610,629, 1046-1056 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3 % річних в сумі 225 580,36 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 383,72 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 06.03.2024.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон