Справа № 206/241/24
Провадження № 4-с/206/2/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Нестеренко Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Бублейник В.В.,

представник заявника, адвоката Биструшкіна О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Муско Ірини Миколаївни, стягувач ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська перебуває скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Муско Ірини Миколаївни, стягувач ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що Рішенням (надалі Рішення) Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09.12.2021 року у справі №206/4220/21 стягнуто із ОСОБА_1 (надалі Боржник) на користь ОСОБА_2 (надалі Стягувач) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи, починаючи з 16 вересня 2021 року та до закінчення донькою навчання, а саме до 30 червня 2024 року.

На виконання Рішення 09.12.2021 року був виданий виконавчий лист (надалі Виконавчий лист).

Виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання у Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі Самарський ВДВС). У зв`язку з чим було відкрито виконавче провадження ВП №69753253.

В рамках виконавчого провадження старший державний виконавець Самарського ВДВС Муско Ірина Миколаївна (надалі Державний виконавець) винесла постанову від 12.12.2023 року про накладення штрафу (надалі Постанова / додаток 1).

Боржник вважає, що Постанова є неправомірною, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

1. Сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів не перевищує суму платежів за 36 місяців.

1.1. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено в Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі Закон).

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною 1 статті 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 13 цього Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 1, 16 частини 3 статті 18 Закону встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до абзацу 3 частини 14 стаття 71 Закону за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

1.2. В Постанові зазначено, що сукупний розмір заборгованості перевищує суму платежів за 36 місяців. Тому розмір штрафу складає 50% від суми заборгованості.

Як вбачається зі змісту Постанови, Виконавчий лист був виданий 09.12.2021 року.

В Рішенні зазначено, що стягнення здійснюється щомісячно починаючи з 16.09.2021 року.

Постанова датована 12.12.2023 року.

Тобто за період з 16.09.2021 року до 12.12.2023 року (дата винесення Постанови) пройшло менше 27 місяців.

З наведеного випливає, що державний виконавець не мав законодавчих підстав для застосування до Боржника штрафу в розмірі 150 591,93 грн.

Отже, станом на дату винесення Постанови заборгованість не перевищувала суму платежів за 36 місяців. Що є підставою для скасування Постанови.

2. Державний виконавець не виконувала законодавчо встановлені обов`язки в рамках виконавчого провадження.

2.1. Згідно з частиною 1 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності з частиною 1 статті 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Згідно з частинами 1-2 статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

В той же час Державний виконавець не виконала вказаний законодавчий обов`язок.

2.2. Звертати стягнення на загальну суму отриманого боржником доходу стало можливим лише з 11.11.2022 року, оскільки на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1263 від 11.11.2022 року внесено зміни до пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993 року «Про перелік доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.».

Відповідно до пункту 4 розділу XVII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (надалі - Інструкція № 512/5), виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

З наведених законодавчих норм вбачається, що саме на державного виконавця покладено обов`язок здійснювати щомісячний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та повідомляти про такий розрахунок стягувача та боржника.

Проте, Державний виконавець не здійснювала такий розрахунок щомісячно і, відповідно не повідомляла Боржника про такий розрахунок розміру заборгованості по аліментах.

2.3. Починаючи з 23.01.2023 року після проведення оновлення програмного забезпечення автоматизованої системи виконавчого провадження, було розширено обсяг відомостей, які надаються Державною податковою службою України в рамках електронної взаємодії на запити державних виконавців. Так у вкладці «Доходи боржника» з`явилася інформація щодо сум та джерел отримання доходів боржника поквартально.

Не дивлячись на це, Державний виконавець ці відомості не використовувала.

3. Державний виконавець не виконала законодавчо встановлений обов`язок направити Боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня після її винесення.

3.1. Відповідно до частини 1-2 статті 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Державний виконавець не виконала вказаний обов`язок.

3.2. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26.03.2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №259/2022 від 18.04.2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25.04.2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №341/2022 від 17.05.2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25.05.2022 року строком на 90 діб.

В подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено до 14.02.2024 року.

Торгово-промислова палата в документі № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року зазначила наступне: ТПП України на підставі статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких(-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких(-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Боржник з 15.03.2022 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 20.12.2023 року (додаток 2).

Таким чином, Боржник з поважної причини не здійснював сплату аліментів. Оскільки не отримував від Стягувача ні відповідних постанов у виконавчому провадженні, ні розрахунків.

4. Стягувач не надала відповідь, на які банківські реквізити необхідно перераховувати присуджені до стягнення грошові кошти.

В той же час Боржник вживав заходів, спрямованих на виконання зобов`язання по сплаті аліментів Стягувачу.

Так, представник Боржника, адвокат Биструшкін О.С., звернувся до Стягувача із адвокатським запитом від 02.11.2023 року №02/11/23 (додаток 3), в якому просив повідомити, за якими банківськими реквізитами необхідно перераховувати грошові кошти, присуджені до стягнення на підставі Рішення. Що підтверджується поштовою квитанцією з описом вкладеного у цінний лист (додаток 4).

В той же час вказаний адвокатський запит залишився без відповіді та реагування не тільки на момент винесення Постанови, а і до теперішнього часу.

5. Постанова не містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв рішення про накладення на Боржника штрафу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 8 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкція № 512/5, постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Пунктом 7 розділу І Інструкції № 512/5 передбачено, що постанова як окремий документ, крім іншого, також містить такі обов`язкові реквізити, як мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків).

В порушення вказаних норм права, спірна Постанова не містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв рішення про накладення на Боржника штрафу у розмірі 150 591,93 грн.

6. Постанова суперечить частині 14 статті 71 Закону.

Пунктом 5 частини 14 статті 71 Закону встановлено, що суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

В той же час в спірній Постанові вказано, що штраф накладено на користь держави, що суперечить частині 14 статті 71 Закону, згідно якої суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

7. Висновки.

Підстави для скасування Постанови:

- сукупний розмір заборгованості не перевищує суму платежів за 36 місяців;

- Державний виконавець не виконала обов`язок накласти арешт на грошові кошти Боржника у встановлений законом строк;

- Державний виконавець не виконала обов`язок здійснити списання грошових коштів, наявних на банківських рахунках Боржника;

- Державний виконавець не виконала обов`язок обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця;

- Державний виконавець не виконала обов`язок направити копію постанови про відкриття виконавчого провадження у встановлений законом строк;

- Стягувач не надала відповідь на адвокатський запит щодо банківських реквізитів, на які необхідно перераховувати аліменти;

- Постанова не містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв рішення про накладення на Боржника штрафу;

- в Постанові вказано, що штраф накладено на користь держави, що суперечить частині 14 статті 71 Закону, згідно якої суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Наведене в сукупності дає підстави для висновку про незаконність вказаної Постанови, а відтак і про її протиправність та необхідність скасування.

При цьому, Боржник звертає увагу на той факт, що у суду відсутні підстави для визнання протиправною і скасування оспорюваної Постанови у частині, оскільки розрахунок заборгованості із сплати аліментів і встановлення наявності чи відсутності підстав для накладення на Боржника штрафу у відповідному розмірі (20%, 30%, 50%) залежить від факту наявності і розміру такої заборгованості та відноситься до компетенції державного виконавця. У даному випадку суд не може підмінювати собою дискреційні повноваження Державного виконавця.

8. Щодо підсудності даної справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року в справі 2610/27695/2012 відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19), в якій з посиланням на частину другу статті 74 Закону № 1404-VІІІ зроблено загальний правовий висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Так, у постанові від 14.12.2021 року в справі 2610/27695/2012 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання предметної юрисдикції справи, предметом оскарження в якій була постанова про накладення державним виконавцем штрафу на боржника у зв`язку з несплатою аліментів, виходила з наступного.

Поняття та різновиди штрафів, що передбачені нормами Закону № 1404-VIII, і штрафу, передбаченого статтею 549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), мають різну правову природу, оскільки в останньому випадку штраф є різновидом неустойки - грошової суми або іншого майна, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Поняття штрафу, вжите у частині другій статті 74 Закону № 1404-VIII, стосується випадків покладення відповідальності на боржника за невиконання рішення, та його стягнення проводиться на користь держави.

У той час як суми штрафів за невиконання судових рішень про стягнення аліментів, передбачені частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII, перераховуються на користь стягувача аліментів.

Указане, на думку Великої Палати Верховного Суду, свідчить про те, що правова природа, характер, цільове призначення та стягувач штрафу, визначеного в частині другій статті 63 Закону № 1404-VIII, частині другій статті 74 Закону № 1404-VIII, та штрафу, передбаченого частиною чотирнадцятою статті 71 Закону № 1404-VIII, є відмінними, оскільки постанова виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів є рішенням виконавця щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів, як це передбачено частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII. Це дає можливість тлумачити частину другу статті 74 Закону № 1404-VIII таким чином, що оскарження постанов виконавців про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів має відмінний порядок від оскарження постанов виконавців про накладення інших штрафів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Також Великою Палатою Верховного Суду враховано, що відповідно до частини третьої статті 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом й такі спори вирішуються за правилами цивільного судочинства.

Порядок стягнення аліментів, крім норм Сімейного кодексу України, регулюється також положеннями статті 71 Закону № 1404-VIII, якою передбачається, серед іншого, накладення на користь стягувача штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів у відповідних розмірах (частина чотирнадцята).

Оскільки предметом регулювання за указаними нормами є як визначення розміру заборгованості за аліментами, так і накладення штрафів за наявності заборгованості, порядок вирішення спору як щодо розміру заборгованості, так і про накладення штрафу з огляду на наявність заборгованості має відбуватися у межах однієї юрисдикції - у порядку цивільного судочинства, що буде відповідати принципам верховенства права та ефективності провадження як механізму судового захисту.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що скарга на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу в розумінні частини другої статті 63 Закону № 1404-VIII, яка підлягає оскарженню до суду в порядку, визначеному частиною другою статті 74 цього Закону, тобто в порядку адміністративного судочинства.

Отже, враховуючи приведений висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права при визначенні юрисдикції спору про оскарження постанови про накладення штрафу у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, слід дійти висновку, що ця справа, предметом оскарження в якій є саме постанова державного виконавця про накладення штрафу на Боржника у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

9. Заява про поновлення пропущеного строку.

У відповідності з частиною 5 статті 74 Закону рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як зазначено вище, Боржник перебуває на військовій службі.

Тому, по-перше, не отримував в паперовому вигляді Постанову, а дізнався пізніше про її зміст із застосунку «Дія».

По-друге. У зв`язку із перебуванням на військовій службі Боржник не мав можливості самостійно звернутись до суду із даною скаргою. А уклав договір про надання правової допомоги лише 25.12.2023 року. Що підтверджується копією адвокатського ордеру (додаток 5).

Спочатку Боржник оскаржив Постанову до адміністративного суду 04.01.2024 року. Однак у зв`язку зі зміною позиції Великої Палати Верховного Суду щодо юрисдикції розгляду подібних спорів, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 року у справі №160/518/24 Боржнику було відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з підсудністю даного спору Самарському районному суду Дніпропетровської області.

Боржник дізнався про зміст вказаної ухвали лише 17.01.2024 року.

Таким чином, Боржник фактично використав не більше робочих днів на подання даної скарги.

У зв`язку з вищевказаним Боржник просить визнати поважною причину пропуску строку на подання даної скарги.

Частиною 2 статті 449 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

На підставі вищевикладеного, представник скаржника просив визнати поважною причину пропуску строку для звернення з даною скаргою та поновити цей строк. Прийняти дану скаргу до розгляду. Визнати неправомірною та скасувати винесену у виконавчому провадженні №69753253 старшим державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Муско Іриною Миколаївною постанови про накладення штрафу від 12.12.2023 року.

У судовому засіданні представник заявника, адвокат Биструшкін О.С. підтримав скаргу та просив задовольнити скаргу у повному обсязі.

У судове засідання державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Муско І. М., належним чином повідомлена про день час та місце розгляду справи, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не направляла.

У судове засідання через електронний суд від представника за довіреністю, Федька Б.А., надано додаткові пояснення у справі, як супровідний лист, без пояснень, та копії виконавчого провадження.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, письмові заяви та надані копії виконавчого провадження, приходить до наступного.

Судом встановлено, що державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Муско І. М. відкрито виконавче провадження за № 69753253, за виконавчим листом № 206/4220/21 від 09.12.2021, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 16.09.2021 та до закінчення донькою навчання, а саме 30 червня 2024 року.

У вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Муско І.М. винесено постанову про накладення штрафу від 12.12.2023 за несплату ОСОБА_1 аліментів, штраф на користь держави у розмірі 150591, 93 грн. (а.с.9-10).

Постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 30.01.2024 державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Муско І.М. виправлено помилки допущені у постанові про накладення штрафу (а.с.36).

Як вбачається зі змісту Постанови, Виконавчий лист був виданий 09.12.2021 року.

В Рішенні зазначено, що стягнення здійснюється щомісячно починаючи з 16.09.2021 року.

Постанова датована 12.12.2023 року.

Тобто за період з 16.09.2021 року до 12.12.2023 року (дата винесення Постанови) пройшло менше 27 місяців.

З наведеного випливає, що державний виконавець не мав законних підстав для застосування до Боржника штрафу в розмірі 150 591,93 грн.

Отже, станом на дату винесення Постанови заборгованість не перевищувала суму платежів за 36 місяців.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У відповідності з ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1-2 статті 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Державний виконавець не виконала вказаний обов`язок. В матеріалах справи відсутні письмові докази направлення вказаних постанов боржнику або повідомлення його про існування зазначених постанов в інший спосіб, передбачений законом.

Боржник з 15.03.2022 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 20.12.2023 року (а.с.11).

А відтак, боржник з поважної причини не здійснював сплату аліментів. Оскільки не отримував від стягувача ні відповідних постанов у виконавчому провадженні, ні розрахунків, що підтверджується матеріалами справи.

Суд приходить до висновку, що скарга представника боржника ОСОБА_1 , адвоката Биструшкіна О.С., на дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Муско Ірини Миколаївни, стягувач ОСОБА_2 , є обґрунтованою, викладені в скарзі доводи знайшли своє підтвердження у судовому засіданні при вивченні матеріалів справи, відповідно скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-261, 353, 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Муско Ірини Миколаївни, стягувач ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати винесену у виконавчому провадженні №69753253 старшим державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Муско Іриною Миколаївною постанови про накладення штрафу від 12.12.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.В. Нестеренко