СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/37/24
ун. № 759/2417/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., ознайомившись зі скаргою адвоката Масленнікової Тетяни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), на бездіяльність Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (03148, м.Київ, вул.Гната Юри, 9),

ВСТАНОВИВ:

28.01.2024 р. адвокат Масленнікова Т.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеною скаргою, у якій просить визнати протиправною бездіяльність Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), що полягає у не знятті арешту, накладеного на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та зобов`язати Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві знати арешт, накладений на все майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Ознайомившись зі скаргою та доданими до неї копіями документів, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.05.2016 р. приватним виконавцем Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис №4225 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 1059208,99 грн.

11.07.2016 р. державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві ЦМУМЮУ (м.Київ) відкрито виконавче провадження.

08.09.2016 р. Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві накладено арешт на майно ОСОБА_1 .

В подальшому 14.09.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлення матеріалів виконавчого провадження до Шевченківського РВДВС м.Київ.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і в статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною другою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У свою чергу, судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно зі статтею 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства мають оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Схожі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 14 листопада 2018 року у справі N 161/15523/17, від 02 жовтня 2019 року у справі N 346/79/17 та від 06 лютого 2019 року у справі N 678/1/16-ц.

Підставою скарги є визнання протиправної бездіяльність органу державної виконавчої служби під час виконання виконавчого напису нотаріуса, що виразилось у наявності накладеного арешту на її майно.

Установивши, що ОСОБА_1 фактично не погоджується з бездіяльністю, на її думку, державного виконавця у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, суддя робить обґрунтований висновок про те, що цей спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки заявниця просить скасувати арешт, який був накладений державним виконавцем у межах виконання не судового рішення, а документа, виданого приватним нотаріусом.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі,якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 слід відмовити в зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно заявнику роз`яснюється те, що вона має право на звернення до суду з такою вимогою в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447, 186, 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), на бездіяльність Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (03148, м.Київ, вул.Гната Юри, 9).

Роз`яснити ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , право на звернення до суду з такою вимогою в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: І.Ю. Єросова