Дата документу 12.02.2024
Справа № 334/9133/23
Провадження № 2/334/285/24
12 лютого 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі головуючого судді Коломаренко К.А., при секретарі Цілінко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -
10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить:
1) розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №193;
2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, однак не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для відповідної категорії громадян, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.
Позов мотивує тим, що 26 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис №193. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з тим, що у подружжя різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що подружжя стало чужими людьми один одному. Шлюбні відносини фактично, спільне господарство не ведеться. Зазначає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач ухиляється від обов`язку утримання дітей, при цьому аліменти нікому не платить, інших утриманців не має. На підставі вищевикладеного позивач просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей.
Ухвалою суду від 11.10.2023 року позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу виправити недоліки позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду.
09.11.2023 року від позивача надійшла позовна заява після усунення недоліків.
Ухвалою суду від 10.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 12.02.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Соколової Н.І. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду 30.01.2024 року з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.
Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 26 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 193, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 11).
Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.12-13).
Щодо вимоги про розірвання суду, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Дані правовідносини регулюються ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як встановлено судом, шлюб між сторонами в справі зареєстрований 26 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 193, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 11).
Подружжя не підтримує шлюбних відносин, шлюб носить формальний характер.
Спільне життя сторін не склалося в зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та обов`язки. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливо. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства припинено. Сторони проживають окремо.
Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно із постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню.
Як встановлено судом, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, спільне проживання припинено. Шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю неможливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.
Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
У відповідності до вимог ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм іменем. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із Закону, звичаю національної меншини, до якої вона належить.
Зокрема, Законом України № 2398-У1 «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», який набув чинності 27.07.2010р., внесено зміни до ст. 235 ЦК України, а саме було доповнено частиною другою, згідно якої у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації шлюбу, що розривається.
Статтею 295 ЦК передбачено, що прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним.
Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Позивач, внаслідок реєстрації шлюбу, не змінювала прізвище, а тому вирішення цього питання не доцільно.
З огляду на вищевказане, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини,
Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Як встановлено судом, сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, при цьому має таку можливість, виходячи з того, що він є працездатною особою, інших утриманців не має, що не заперечується відповідачем.
Згідно частини 2 статті 183 Сімейного кодексі України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліментив розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, однак не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для відповідної категорії громадян, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення ОСОБА_3 , як старшою дитиною,повноліття.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
З`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Питання про судові витрати щодо заявлених позовних вимог про розірвання шлюбу суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ч.1 ст.141 ЦПК України та з урахуванням постановлення рішення в інтересах позивача, стягненню на її користь з відповідача підлягає сума сплаченого та документально підтвердженого судового збору в розмірі 1073,60 грн. (а.с.27).
З приводу заявлених позовних вимог про стягнення аліментів слід врахувати, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову, тому за правилами ст.141 ЦПК України при задоволенні позову з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати із сплати судового збору, який, з огляду на дату звернення позивача до суду 10.10.2023 року, становить 1073,60 грн. за мінімальною ставкою вимог майнового характеру фізичної особи.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 274, 279, 430 ЦПК України, ст. 3, 24, 56, 104, 110, 112, 141, 180-183, 191 СК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, - задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 26 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис №193 - розірвати.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_5 ».
Шлюб вважати припиненим у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.
Роз`яснити сторонам, що шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, однак не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для відповідної категорії громадян, починаючи з 10.10.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Рішення в частині стягнення адліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Коломаренко К. А.