ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/8478/13-ц
Провадження № 22-ц/821/46/24
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Ярошенка Б. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Мегабанк»,

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором та штрафу, у складі головуючого судді Михальченко Ю. В.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року ПАТ «Мегабанк» звернулося до суду з даним позовом.

Позовні вимоги мотивував тим, що між ОСОБА_1 та ВАТ «Мегабанк» правонаступником якого є АТ «Мегабанк», було укладено кредитний договір № 77-23ПВ/2007 від 26.06.2007.

Згідно із зазначеним договором позивач надав ОСОБА_1 кредит на придбання автомобіля у розмірі 17158,00 доларів США строком з 26.06.2007 по 25.06.2013 зі сплатою 10,5 % річних.

Зазначав, що в порушення п.п. 1.1, 3.2.3, 4.2. Договору ОСОБА_1 не здійснює погашення кредиту та процентів за його користування згідно умов Договору.

Станом на 19.09.2013 заборгованість ОСОБА_1 по кредиту становить 14070 доларів США 30 центи (112463,9 грн в національній валюті за курсом НБУ 7,993 грн за 1 долар США на 19.09.2013), із них: 9230 доларів США 23 центи (73777,22 грн в національній валюті за курсом НБУ 7,993 грн за 1 долар США на 19.09.2013) залишок кредиту сума прострочених платежів по кредиту; 4840 доларів США 07 центів (38686,68 грн в національній валюті за курсом НБУ 7.993 грн за 1 долар США на 19.09.2013) залишок несплачених відсотків.

Вказує на те, що ОСОБА_1 , внаслідок неповернення у встановлені строки кредитних коштів та несплати відсотків за його користування, завдано істотної шкоди позивачу.

Також зазначає, що враховуючи порушення ОСОБА_1 умов договору, ВАТ «Мегабанк» має право стягнути кредит, нараховані відсотки, штраф: за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту згідно з Додатком № 1, відповідно до п. 7.2. Розділу 7 договору, ОСОБА_1 має сплатити штраф у розмірі 10% від суми несвоєчасно повернутого кредиту: сума штрафу становить: 7377,72 грн (9230,23 доларів США*10%*7,993); за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту згідно з графіком погашення до 16 годин 25.06.2013, відповідно до п. 7.2. Розділу 7 Договору, ОСОБА_1 має сплатити штраф у розмірі 25% від суми несвоєчасно повернутого кредиту: сума штрафу становить: 18444,30 грн (9230,23 доларів США*25%*7,993); за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо погашення несвоєчасно сплачених процентів та комісійних винагород, відповідно до п. 7.2 розділу 7 «Відповідальність сторін», ОСОБА_1 зобов`язується сплатити штраф у розмірі 10% від суми: сума штрафу 3868,67 грн (4840.07 дол. США*10%*7.993).

Загальна сума штрафів за договором становить 29690,69 грн.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 перед позивачем за договором між ОСОБА_2 та ВАТ «Мегабанк» був укладений договір поруки № 77-23ПВ/2007-п від 26.06.2007.

Згідно п. 2.1. зазначеного договору поруки поручитель (тобто, ОСОБА_2 ) узяв на себе зобов`язання відповідати перед позивачем за порушення ОСОБА_1 зобов`язань за договором.

Просить розірвати кредитний договір № 77-23ПВ/2007 від 26.06.2007 укладений між ПАТ «Мегабанк» та відповідачем ОСОБА_1 , стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 77-23ПВ/2007 від 26.06.2007 у розмірі 14070,30 долари США 30 центів (112463,90 грн в національній валюті за курсом НБУ 7,993 грн за 1 долар США на 19.09.2013). та 29690,69 грн, із них: залишок кредиту - 9230,23 доларів США 23 центи (73777,22 грн, в національній валюті за курсом НБУ 7,993 грн за 1 долар США на 19.09.2013); залишок несплачених відсотків 4840,07 доларів США 07 центів (38686,68 грн в національній валюті за курсом НБУ 7,993 грн за 1 долар США на 19.09.2013); штрафи 29690,69 грн, судовий збір в сумі 1421,60 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2013 року позов задоволено.

Розірвано кредитний договір № 77-23ПВ/2007, укладений між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , 26 червня 2007 року.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 77-23ПВ/2007 від 26.06.2007 у розмірі 14070,30 долари США 30 центів (112463,90 грн в національній валюті за курсом НБУ 7,993 грн за 1 долар США на 19.09.2013).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» штрафи за кредитним договором № 77-23ПВ/2007 від 26.06.2007 у розмірі 29690,69 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» судові витрати в сумі 1421,60 грн.

Рішення мотивовано тим, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог зазначеного Кодексу.

Суд керувався тим, що у випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси віл 04 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 15 листопада 2013 року залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 18 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 просив суд скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2013 року та постановити нове, яким у задоволенні вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом встановлені обставини справи принципово не вірно. Суд допустився неприпустимої помилки, не дослідив суті кредитного договору (в частині реального забезпечення кредитного договору не фіктивною порукою, а реальною заставою рухомого майна автомобіля) та не забезпечивши доступу до правосуддя поручителя, не направивши йому повний текст судового рішення по справі до 31.07.2023.

Вважає, що підпис на договорі поруки приблизно не схожий на підпис ОСОБА_2 , унаслідок чого вказаний договір є недійсним. Та встановити недійсність підпису має експертиза по справі, для чого потрібне поновлення розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

26.06.2007 між ОСОБА_1 та ВАТ «Мегабанк», було укладено кредитний договір № 77-23ПВ/2007 (а.с. 4-7).

Згідно із п. 1.1 Договору ВАТ «Мегабанк» надав ОСОБА_1 кредит на придбання автомобіля у розмірі 17158,00 дол. США строком з 26.06.2007 по 25.06.2013 зі сплатою 10,5 % річних, яка з 25.10.2012, на підставі додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 77-23ПВ/2007 від 26.06.2007, була зменшена до 0,1% річних (а.с. 4, 73).

Пунктом 3.3.1 кредитного договору визначено, що кредитодавець має право достроково розірвати договір та вимагати повернення кредиту, сплати нарахованих процентів у випадку порушення позичальником умов договору (а.с. 5).

Відповідно до п. 7.2. розд. 7 Договору позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту згідно з графіком погашення, зазначеним у пп. 1.1 Договору у розмірі 10% від суми несвоєчасно сплаченого кредиту; за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту згідно з п. 3.2.1 Договору - у розмірі 25 % від суми несвоєчасно сплаченого кредиту; за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту згідно з п. 3.2.2 Договору - у розмірі 25%, що використано не за цільовим призначенням; за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту згідно з п. 3.2.3 Договору - у розмірі 10% від суми несвоєчасно сплаченого кредиту та комісійних винагород; за невиконання будь-якого з прийнятих на себе обов`язків згідно пп. 3.2.4-3.2.5 Договору 10% від суми отриманого кредиту (а.с. 6).

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 19.09.2013 заборгованість ОСОБА_1 по кредиту становить 14070,30 дол. США (112463,9 грн в національній валюті за курсом НБУ 7,993 грн за 1 долар США на 19.09.2013), із них: 9230,23 дол. США (73777,22 грн в національній валюті за курсом НБУ 7,993 грн за 1 долар США на 19.09.2013) - залишок кредиту (сума прострочених платежів по кредиту); 4840,07 дол. США (38686,68 грн в національній валюті за курсом НБУ 7,993 грн за 1 долар США на 19.09.2013) - залишок несплачених відсотків.

Загальна сума штрафів 29690,69 грн, що складається з: 10% від суми несвоєчасно повернутого кредиту 7377,72 грн (9230,23 дол. США*10%*7,993); 25% від суми несвоєчасно повернутого кредиту - 18444,30 грн (9230,23 доларів США * 25 % * 7,993); 10 % від суми 3868,67 грн (4840,07 дол. США * 10 % * 7,993) (а.с. 9-10).

В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 перед ВАТ «Мегабанк» за Договором між ОСОБА_2 та ВАТ «Мегабанк», був укладений договір поруки № 77-23ПВ/2007-п від 26.06.2007 (а.с. 8).

Згідно з п. 2.1. зазначеного договору поруки поручитель ОСОБА_2 узяв на себе зобов`язання відповідати перед ВАТ «Мегабанк» за порушення ОСОБА_1 зобов`язань за Договором (а.с. 8).

Пунктом 3.1 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником, як солідарний боржник (а.с. 8).

АТ «Мегабанк» є правонаступником ПАТ «Мегабанк», який в свою чергу є правонаступником ВАТ «Мегабанк».

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

ОСОБА_2 двічі надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Частинами 1 та ч. 2 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов`язання. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2007 між ОСОБА_1 та ВАТ «Мегабанк», було укладено кредитний договір № 77-23ПВ/2007.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 19.09.2013 заборгованість ОСОБА_1 по кредиту становить 14070,30 дол. США та 29690,69 грн.

Встановивши, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у повному обсязі, однак належним чином не виконував зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникло прострочення зі сплати чергових платежів згідно з графіком погашення заборгованості, разом з тим, він частково здійснював погашення кредиту та сплачував проценти за користування кредитними коштами, отже виконував умови договору, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення вказаної заборгованості із відповідача ОСОБА_1 на користь Банку.

В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 перед ВАТ «Мегабанк» за Договором, між ОСОБА_2 та ВАТ «Мегабанк» був укладений договір поруки № 77-23ПВ/2007-п від 26.06.2007.

Пунктом 3.1 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником, як солідарний боржник.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить жодних заперечень щодо факту отримання кредитних коштів чи розміру заборгованості визначеної у розрахунку Банка.

Разом з тим доводи апеляційної скарги зводяться до недійсності договору поруки з підстав того, що він не підписував його.

Обґрунтовуючи свої доводи, скаржник посилався на те, що йому не було відомо ні про вказаний договір, ні про розгляд даної справи, а оскаржуване рішення отримане ним лише 31.07.2023, що позбавило його права заявити клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Таке клопотання він заявив суду апеляційної інстанції в мотивувальній частині апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як висновок, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) Верховний Суд виснував, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника/-ів правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Порядок призначення та проведення судово-почеркознавчої експертизи визначений Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5).

Абзацами 2, 3 п. 1.1. п. 1 Розділу 1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень визначено, що об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань. Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

На почеркознавчу експертизу надаються оригінали документів, відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 № 53/5.

Для проведення почеркознавчої експертизи необхідно також надати вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку і підпису певної особи від імені якої значиться підпис (та/або особи, яка виконала підпис від імені іншою особи).

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до дати складання досліджуваного документа; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до виникнення справи, але пов`язані з обставинами цієї справи, або виконані після виникнення справи, але не в зв`язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку це такі, що виконані безпосередньо для проведення експертизи (або експертного дослідження).

У разі неможливості пред`явити вільні та умовно-вільні зразки (смерть виконавця, від`їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).

Пунктом 3.5 Розділу 3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень визначено, що коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз.

Так, ОСОБА_2 у заявленому клопотанні просить суд апеляційної інстанції призначити судову почеркознавчу експертизу договору поруки від 26.06.2007, в яких мається його підпис, при цьому, своїх вільних зразків почерку та підпису не надано, а апеляційна скарга, де міститься відповідне клопотання не містить вказівки про їх надання суду після призначення експертизи.

Крім того, Черкаським апеляційним судом було призначено розгляд даної справи 17 січня 2023 року о 15:00 год, проте належним чином повідомлений скаржник не з`явився в судове засідання, проте направив заяву, де просив здійснити розгляд справи без його участі. Жодних додатків заява не містила.

У зв`язку з необхідністю вирішення питання щодо призначення почеркознавчої експертизи, з`ясування думки стороні щодо необхідності її проведення та зібрання необхідних матеріалів для її проведення, розгляд справи було відкладено на 01 лютого 2024 року про що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений.

Разом з тим, 24 січня 2024 року ОСОБА_2 повторно надіслав заяву про розгляд справи 01.02.2024 о 09:30 год. без його участі. Жодних додатків заява не містила.

Беручи до уваги зміст позовних вимог, предмет доказування, надані докази, колегія суддів враховує, що для вирішення питання стосовно можливості призначення проведення судової почеркознавчої експертизи підпису в зазначеному у клопотанні договорі поруки, обов`язковою умовою є наявність почеркового матеріалу, в якому відображені ознаки підпису ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 двічі поспіль не з`явився в судове засідання та двічі просив проводити розгляд справи у його відсутність, у зв`язку з чим, суд був позбавлений можливості, зокрема відібрати зразки підпису для можливості проведення судової почеркознавчої експертизи.

У зв`язку з викладеним, ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року клопотання ОСОБА_2 про проведення судової почеркознавчої експертизи було залишено без задоволення.

Отже, за відсутності підстав вважати, що договір поруки не підписувався ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов загалом правильного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором № 77-23ПВ/2007 від 26.06.2007.

Водночас при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 апеляційний суд також враховує принцип правової визначеності, який застосовується Європейським судом з прав людини при вирішенні звернень відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підлягає застосуванню судами України відповідно до статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право на справедливий судовий розгляд. При цьому ключовим принципами, які мають скеровувати тлумачення статті 6 Конвенції, є верховенство права, правова певність і належне відправлення правосуддя.

Принцип правової певності є одним з основних аспектів верховенства права вимагає, серед іншого, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

У його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, як вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншим словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Христов проти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Водночас скасування рішення суду, яке вже частково виконано, може (поряд з іншими обставинами) свідчити про зведення принципу res judicata нанівець (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» (заява № 61333/00)).

У виконання даного принципу апеляційний суд зауважує, що ухвалою від 18.07.2022 Господарський суд Черкаської області відкрив провадження у справі № 925/636/22 про неплатоспроможність ОСОБА_2 , ввів процедуру реструктуризації його боргів, ввів мораторій на задоволення вимог його кредиторів, призначив керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Максимова Андрія Анатолійовича, вирішив інші, визначені Кодексом України з процедур банкрутства (далі КУзПБ), питання підготовчого засідання.

Водночас, подаючи до Господарського суду Черкаської області 06.07.2022 заяву про відкриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи, ОСОБА_2 в якості додатків до заяви зазначив копії постанов від 20.12.2013 у виконавчих провадженнях № 41329347 /борг14 070,30 дол. США, ВП № 41329358 /борг 29 690,69 грн, ВП № 41329365 /борг 1 421,60 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 05 липня 2023 року відхилено повністю грошові вимоги АТ «Мегабанк» до боржника - ОСОБА_2 у справі № 925/636/22 в сумі 14072,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.01.2023 становить 514593,71 грн.

Вказаною ухвалою встановлено, що 19 липня 2022 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет було розміщено повідомлення про відкриття провадження у справі № 925/636/22 про неплатоспроможність ОСОБА_2

23 січня 2023 року, тобто після закінчення встановленого частиною першою ст. 45 КУзПБ строку для подання конкурсними кредиторами письмових заяв з вимогами до боржника, до Господарського суду Черкаської області надійшла заява АТ «Мегабанк» в особі його представниці адвоката Кульбій-Кухар Ю. В. від 23.01.2023 з грошовими вимогами до ОСОБА_2 у справі № 925/636/22 на суму 14072,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.01.2023 становить 514593,71 грн.

В обґрунтування своїх вимог до боржника у справі № 925/636/22 АТ «Мегабанк» вказало на наявність у ОСОБА_2 присудженої за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2013 у справі №711/8478/13-ц до стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і не погашеної останнім заборгованості перед АТ «Мегабанк» за кредитним договором від 26.06.2007 № 77-23ПВ/2007 та договором поруки від 26.06.2007 №77-23ПВ/2007-п в сумі 14072,01 доларів США.

У вказаній ухвалі суд дійшов висновку, що вимоги АТ «Мегабанк» до ОСОБА_1 як до солідарного боржника за солідарним зобов`язанням, присудженим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2013 у справі № 711/8478/13-ц до виконання в натурі, в силу положень п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 90, ч. 4 ст. 129 КУзПБ в редакції, чинній станом на 30.11.2020, та ухвали Господарського суду Черкаської області від 30.11.2020 у справі № 925/1354/19 є погашеними, а значить вказане солідарне зобов`язання є припиненим як для ОСОБА_1 так і для іншого солідарного боржника за цим зобов`язанням ОСОБА_2 .

З викладеного вбачається, що ОСОБА_2 ще принаймні з 06.07.2022 було відомо про оскаржуване рішення, тоді як в апеляційній скарзі останній заявляв, що про рішення дізнався у липні 2023 року, що не відповідає дійсності. Водночас, за наявності ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 жовтня 2023 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду Черкаської області віл 15 листопада 2013 року, дана обставина не впливає на перегляд його апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального права та процесуального права, тому підстав для зміни чи скасування рішення апеляційним судом не вбачаються.

З огляду на зазначене, керуючись принципом юридичної визначеності судового рішення, яке ухвалено в 2013 році, перебувало на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та вважає, що підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2013 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко