"15" лютого 2024 р.
Справа № 642/3911/23
Провадження №2-о/642/1/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Вікторова В.В.,

за участю секретаря Шнайдер Д.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіна Олена Миколаївна, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіна Олена Миколаївна в якій просить встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , з січня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частина квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , є її дочка ОСОБА_1 та онука, ОСОБА_2 . З початку 2007 року ОСОБА_3 через встановленні медичні діагнози й необхідність лікування й догляду разом з всіма необхідними речами переїхала проживати зі своєю донькою, ОСОБА_1 до її будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , фактично вони почала проживати однією сім`єю. 13.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до приватного нотаріуса ХМНО Рибкіної О.М., однак 13 серпня 2023 року, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснив про необхідність звернення до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.07.2023 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

Заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Череватенко І.М.. в судове засідання не з`явились. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі заявника.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення вимог заяви не заперечує.

Заінтересована особа приватний нотаріус Рибкіна О.М. в судове засідання не з`явилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення вимог заяви не заперечує.

На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 04.12.2021р. (а.с.13).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить частина квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де остання мала зареєстроване місце проживання.

Щодо спадкового майна, згідно копії свідоцтва про право власності на житло, видане 25.01.1999 року Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради гр. ОСОБА_4 та члени її сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємицею майна після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 перейшла у власність її доньці - ОСОБА_3 .

Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є її донька ОСОБА_1 . Спадкоємцем четвертої черги є її онука ОСОБА_2 .

Позивач у визначений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Приватним нотаріусом ХМНО Рибкіною О. М. на звернення ОСОБА_1 від 13.06.2023 року було надано роз`яснення щодо порядку оформлення спадщини, зокрема роз`яснено, що спадкоємець, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини може звкернутися до суду із заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивач стверджує, що тривалий час її мати ОСОБА_3 важко хворіла та потребувала постійного догляду, у зв`язку з чим з початку 2007 року остання переїхала додому до своєї доньки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала до самої смерті.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 956 від 03.12.2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла вдома у позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації КНП «Міська поліклініка №24» Харківської міської ради від 14.06.2023 року №594/0/520/23 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , за життя фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 , згідно медичної документації знаходилась під наглядом фахівців цієї поліклініки, також уклала декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу.

Витрати, пов`язані з похованням матері, повністю понесла позивач ОСОБА_1 .

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку про те, що для підтвердження факту прийняття спадщини особі, яка не подала таку заяву в нотаріальну контору, необхідно доводити саме обставини, що підтверджують факт спільного постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

В той же час, у постанові від 28 квітня 2021 року, справа № 204/2707/19, Верховний Суд зазначив, що для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем, проживання має бути фактичним.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц, ВС зазначив, відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом МЮ України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкоємцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка ЖЕО, правління житлового - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкоємцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний напис у паспорті спадкоємця про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

За змістом ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 , 1944р.н., померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , то відповідно для встановлення факту постійного проживання із ним позивача необхідно довести обставину такого проживання впродовж не менше ніж 183 дні до дати його смерті.

Разом з тим, в ході судового розгляду такої обставини встановлено не було, оскільки суду на її підтвердження жодних належних та допустимих доказів надано не було.

Суд не бере до уваги письмові показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , оскільки останні не були допитані безпосередньо в судовому засіданні. Не можуть бути використані як показання свідків (ст.41 ЦПК) письмові пояснення громадян, у відповідних випадках вони приймаються судом, як письмові докази (ст.46 ЦПК України). Виходячи із закріпленого ст.160 ЦПК України принципу безпосередності судового розгляду, одержані за правилами зазначених статей показання свідків, як і інші докази, повинні бути досліджені в судовому засіданні. Клопотань про виклик свідків до суду від заявника не надходило.

Слід відмітити, що надання заявником спадкодавцю допомоги при житті та здійснення її поховання не свідчить про постійне проживання разом із нею.

Суд вважає, що виключно лише письмового доказу - медичної довідки, вочевидь недостатньо для підтвердження фактів спільного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , і ведення ними спільного господарства.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявником беззаперечно не доведено факту постійного, безперервного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок заявника.

На підставі ст.ст. 293, 315-319 ЦПК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибкіна Олена Миколаївна, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Вікторов