Справа № 459/367/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 лютого 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бедьо В.І.,

при секретарі судового засідання - Молдован Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Сочка Віталій Іванович до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.06.2022 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено в усній формі договір позики, за яким він передав, а відповідач отримав грошову позику у розмірі 180 000 доларів США.

В подальшому, 25.07.2022 року відповідачем було власноручно написано розписку, якою останній підтвердив факт отримання позиви у розмірі 180 000 доларів США, а також часткове її повернення на суму 60 000 доларів США. Також у розписці встановлено строк повернення позичених коштів у розмірі 120 000 доларів США, а саме, до 31.12.2022 року.

Після написання та видачі розписки, відповідач припинив виходити на зв`язок з позивачем, уникав особистої зустрічі та ігнорував його телефонні дзвінки та повідомлення.

02.01.2023 року після спливу строку позовного виконання зобов`язань за договором позики та невиконання таких відповідачем, представником позивача було надіслано на поштову адресу відповідача вимогу про виконання простроченого грошового зобов`язання, яка залишилась без реагування.

У зв`язку з наведеним, просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4 397 417,26 грн, яка включає суму позики у розмірі 120 000 доларів США, що за встановленим курсом НБУ долара США до української гривні станом на 19.01.2023 року, складає становить 4 388 400 грн., а також пеню у розмірі 3 відсотків річних від простроченої суми в розмірі 9 017,26 грн.

У судове засідання позивач не з`явився, однак представник позивача подав письмову заяву, у якій просить розглянути справу за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду справи судовими повістками, будь-яких письмових заяв чи відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Частиною 2 ст. 43 ЦПК України зобов`язано учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії», заява № 69315/01, 10.02.2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» заява № 326/03, 01.04.2008 року).

Практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що якщо сторони у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними (рішення у справі «Каракуця проти України», заява №18986/06, 16.02.2017 року).

Суд констатує, що відповідач будучи неодноразово повідомленим про дату і час судових засідань, не скористався процесуальними правами взяти на участь у судових засіданнях та подати відзив на позов з метою спростування покладених в основу позовних вимог обставин.

За таких обставин суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності її сторін на основі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення в порядку ст.ст. 280-282 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Згідно з ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), ратифікованоїЗаконом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що 22.06.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено в усній формі договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошову позику у розмірі 180 000 доларів США.

25.07.2022 року ОСОБА_2 було власноручно написано розписку, якою останній підтвердив факт отримання позиви у розмірі 180 000 доларів США, а також часткове її повернення на суму 60 000 доларів США. Також у розписці встановлено строк повернення залишку позичених коштів у розмірі 120 000 доларів США, а саме, до 31.12.2022 року.

Після написання та видачі розписки, ОСОБА_2 припинив виходити на зв`язок з ОСОБА_1 , уникав особистої зустрічі та ігнорував його телефонні дзвінки та повідомлення.

02.01.2023 року після спливу строку позовного виконання зобов`язань за договором позики та невиконання таких з боку ОСОБА_2 , представником ОСОБА_1 було надіслано на поштову адресу відповідача вимогу про виконання простроченого грошового зобов`язання, яка залишилась без реагування.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, щоб заперечити чи спростувати покладені в основу позовних вимог обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Таким чином, встановлені судом обставини, зокрема, наявність у позивача оригіналу розписки, яка його представником була приєднана до матеріалів справи, свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 всупереч взятих на себе зобов`язань за договором позики допустив порушення строків повернення отриманої від позивача ОСОБА_1 позики у розмірі 120 000 доларів США.

Внаслідок прострочення зобов`язання ОСОБА_2 також зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми у розмірі 9 017,26 грн.

З урахуванням положеньст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 13 420 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4,12,13,76-83,141, 259,263,264,265 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість у розмірі 4 397 417,26 (чотири мільйони триста дев`яносто сім тисяч чотириста сімнадцять гривень) 26 копійок, яка включає: суму позики у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) доларів США, що за встановленим курсом НБУ долара США до української гривні станом на 19.01.2023 року, складає становить 4 388 400 грн. (чотири мільйони триста вісімдесят вісім тисяч чотириста гривень), а також 3 відсотки річних від простроченої суми у розмірі 9 017,26 грн. (дев`яти тисяч сімнадцяти гривень 26 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 13 420 грн. (тринадцять тисяч чотириста двадцять гривень).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Бедьо В.І.