П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року м. Київ

Справа №760/9868/22

Провадження № 22-ц/824/3955/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 07 лютого 2024 року

Повний текст постанови складено 09 лютого 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.

секретаря Мандрики О.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи служба у справах дітей та сім?ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану адвокатом Клапчуком Федором Петровичем, на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком за конкретною адресою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він та ОСОБА_2 уклали шлюб 18.11.2003 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1909 та видано Свідоцтво про шлюб від 18.11.2003 року Серія НОМЕР_1 .

Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина постійно проживає із батьком. Мати ( ОСОБА_2 покинула сім`ю більше ніж шість років тому і дитиною не цікавиться.

Спільне подружнє життя між сторонами не склалося і 11.07.22 року ОСОБА_1 подав позов про розірвання шлюбу.

Позивач вимушений звернутися до суду із вимогою про встановлення місця проживання його сина з батьком.

Постійно син ОСОБА_4 мешкає разом із батьком у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання № від 06.10.2020 року.

Для сина батько облаштував окрему кімнату із комфортними умовами для відпочинку, навчання та розвитку.

Позивач постійно займається із сином, приймає участь в навчанні, разом організовують відпочинки, культурно-масові заходи та заходи з розвитку фізичної культури.

Відповідачка покинула свого сина і чоловіка більше ніж шість років по тому, на зв`язок не виходить, життям сина не цікавиться, місце знаходження її не відомо.

Зазначене свідчить про наявність комфортних умов для проживання, виховання та розвитку сина ОСОБА_5 саме із батьком.

Відсутність відповідачки свідчить про явне не бажання виховувати свого сина, займатись його розвитком та утриманням.

Як люблячий батько ОСОБА_1 намагається забезпечити своїй дитині нормальний психологічний та моральний розвиток, створює усі умови для якісного життя.

Вищенаведені факти говорять лише про необхідність проживання дитини разом із батьком, а головне що цього бажає сама дитина, відповідно проживання із батьком відповідатиме інтересам дитини і дозволить гармонійно розвиватись.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Клапчук Ф.П. подали зустрічний позов в якому просили визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Мотивували позов тим, що 18.11.2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, у зв`язку з чим було внесено актовий запис № 1909 про укладення шлюбу та видано свідоцтво про шлюб.

Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають спільну неповнолітню дитину:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося, у зв`язку з чим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюб з Відповідачем було розірвано.

На даний час є всі підстави для визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, тобто Позивачем. Таке рішення буде правильним задля якнайкращого забезпечення інтересів дитини, його місце проживання визначено з матір`ю, яка створювала та створює всі відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку дитини, та має бажання виховувати і розвивати власного сина.

При цьому, слід взяти до уваги, що Відповідач не буде позбавлений можливості приймати участь у вихованні дитини та буде мати можливість дбати про нього.

Також, слід зазначити, що проживання малолітніх дитини з позивачем не відповідатиме інтересах дитини, оскільки позивачем не створені умови для такого проживання, у позивача навіть відсутнє власне житло де б він міг проживати з сином.

Відповідач вважає, що проживання дитини разом з нею краще відповідатиме інтересам дитини та вона об`єктивно здатна забезпечити йому належні умови проживання, виховання й розвитку.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Визначено місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ).

В частині позову про визначення місця проживання дитини з батьком за адресою: АДРЕСА_2 - відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (рнокпп: НОМЕР_2 ), 992,40 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

В задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю - відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з наступного: дитина постійно проживає із батьком протягом останніх 6 років .в м. Києві, а мати дитини проживає окремо в с.Балико-Щучинка Обухівського району Київської області і протягом цього часу мати не спілкувалась з дитиною і не надавала матеріальної допомоги на утримання сина та про ці обставини у сторін спір відсутній; згідно письмових пояснень дитини від 23.03.2023 року він проживає останні 6 років з батьком та в подальшому бажає проживати з батьком, має комфортні умови проживання, навчається в навчальному закладі «Атмосферна школа», займається в секції з плавання, та тренажерному фітнес-залі, відвідує додаткові факультативи з навчання. Батько повністю забезпечує його необхідними речами такими як харчування, одяг, лікування та Інше. Батько одноосібно займається його вихованням, розвитком та розвагами, переймається його духовним розвитком. В судовому засіданні син сторін спору підтримав вказані письмові пояснення та доповнив, що не бажав спілкуватися з матір`ю протягом останніх 6 років яку він запам`ятав як таку, що приходила додому в стані сп`яніння і це негативно на нього впливало.

Суд вбачає, що в дитини під час проживання з батьком окремо від матері в м. Києві склалося певне якісне життя, друзі, навчання, спорт та можливість розвитку. Син сторін спору має рівень розвитку який відповідає його віку, свідомо сам обрав місце проживання з батьком по досягненню 14 років і це відповідає його інтересам на час розгляду спору.

позивач має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , яким користується згідно договору оренди від 3.06.2023 року і має право щоб син проживав з ним, так як він створив сину належні умови для виховання та розвитку і син свідомо сам обрав місце проживання з батьком по досягненню сином 14 років , але відповідач не визнає це право позивача яке передбачене ст.160 ч.З СК України і порушує це право так як вважає, що син повинен проживати з матір`ю і періодично повідомляла про це позивача через спільних знайомих, що створює позивачу певну нестабільність у сімейних правовідносинах.

Відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , в якому є необхідні умови для проживання дитини згідно акту обстеження умов проживання від 18.07.2023 року. Відповідач не є власницею зазначеного домоволодіння. Право власності на земельну ділянку та будинок оформлено на ОСОБА_6 .

Згідно виписки із медичної карги стаціонарного хворого №423 ОСОБА_2 остання має діагноз: Цереброваскулярна хвороба із ангіоспазмами, наглими цефалгіями. вираженим церебростепічним с-м ПА (03.02.23). Має скарги на головні болі, головокружіння, запаморочення, приступи нудоти, загальна слабкість, відчуття тривоги, поганий сон. Хворіє тривалий час, втратила свідомість на фоні високого артеріального тиску, лікувалася у сімейного лікаря, покрашення не відмічає, дано направлення на стаціонарне лікування.

Показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтверджується, що відповідач шукала через знайомих місце проживання позивача з дитиною.

Показами свідка ОСОБА_10 підтверджується, що позивач разом з дитиною тривалий час проживав в м. Києві в житловому приміщенні яке належало куму позивача і дитина в 11 років негативно відзивалась про матір.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокатом Клапчук Ф.П., який діє в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити та визначити місце проживання неповнолітнього сина рназом з матір`ю, відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . При цьому посилається на те, що висновки суду суперечать обставинам справи, не відповідають інтересам дитини та є помилковими.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Клапчук Ф.П. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Видюк Д.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішеня суду.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 18.11.2003 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1909 та видано Свідоцтво про шлюб від 18.11.2003 року Серія НОМЕР_1 .

Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Дитина постійно проживає із батьком протягом останніх 6 років в м. Києві, а мати дитини проживає окремо в с.Балико- Щучинка Обухівського району Київської області і протягом цього часу мати не спілкувалась з дитиною і не надавала матеріальної допомоги на утримання сина та про ці обставини у сторін спір відсутній.

На час подання позову 04 серпня 2022 року на зустрічного позову дитина сторін спору досягла повних 16 років.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією

і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною першою статті 161 ЦК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Таким чином, у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді першої інстанції йому виповнилося 16 років.

Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства він може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення.

Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Київського апеляційного суду вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , необхідно було відмовити.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22), від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження №61-990св23).

Суд першої інстанції не врахував зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про визначення місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та дійшов помилкових висновків зазначення підстав для відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Оскілки рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та зміни підстав в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних ОСОБА_2 в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Клапчуком Федором Петровичем, задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення Кагарлицького районного суду від 02 жовтня 2023 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна