ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/5425/22 Номер провадження 22-ц/814/807/24Головуючий у 1-й інстанції Семенова Л.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Обідіна О.І., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 08 вересня 2023 року, постановлене суддею Семеновою Л.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

29.09.2022 АТ «Таскомбанк» звернулося в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 11.09.2020 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №. За умов такого договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених у паспорті кредиту №4925088, який є невід`ємною частиною цього договору. Усі інші умови кредитного договору, також викладені у паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК ЦФР», які розміщені на сайті товариства. Упродовж трьох банківських днів від дня укладення договору позичальнику надано кредит у безготівковій формі у розмірі 285 741,23 грн., строком користування - 60 місяців, зі сплатою річних процентів 0,01% від суми боргу за договором та щомісячних процентів у розмірі 1,50% від суми кредиту.

17.12.2021 ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило право вимоги за указаним кредитним договором на користь позивача АТ «Таскомбанк», яким з підстав неналежного виконання позичальником зобов`язання, заявлено до стягнення заборгованість за кредитом станом на 21.07.2022 у розмірі 357 804,32 грн., що складається із заборгованості: по тілу кредиту (у т.ч. прострочена) - 282 884,85 грн., по річним процентам (у т.ч. простроченим) - 32,87 грн.; по щомісячним процентам (у т.ч. простроченим) - 74 886,60 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 08.09.2023 позов АТ «Таксомбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №, укладеним 11.09.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», що станом на 21.07.2022 становить 357 804,32 грн., із яких: 282 884,85 грн. - поточна заборгованість за тілом кредиту; 32,87 грн. - заборгованість по річним процентам за користування кредитом (у т.ч. прострочена); 74 886,60 грн. - заборгованість по щомісячним процентами за користування кредитом (у т.ч. прострочена); а також судовий збір у розмірі 5 367,06 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позичальник, будучи обізнаним із умови кредитування, допустив порушення зобов`язання, унаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту та процентами, як щомісячних, так і річних, які підлягають стягненню на користь позивача, як нового кредитора, згідно наданого ним розрахунку.

Відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині стягнення заборгованості по річним та щомісячним процентами, ухваливши у цій частині нове рішення про відмову у їх стягненні.

Посилаючись на положення ст.617 ЦК України вважає наявними підстави для звільнення її від відповідальності за порушення зобов`язання, яке сталося унаслідок непереборної сили, якою є загальнонаціональний карантин, запроваджений через поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19. Тоді як за змістом п.15, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язків сплати на користь кредитодавця неустойки, штрафу, пені та відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, нарахованих включно із 24.02.2022 та які підлягають списанню.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21.11.2023 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; закінчено підготовчі дії та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 22.11.2023.

07.12.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. Наголошує на дійсності кредитного договору, який підлягає виконанню позичальником.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.09.2020 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, за умов якого кредит у розмірі 285 741,23 грн. надається позичальнику на строк 60 місяців на наступних умовах: позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених у Паспорті кредиту №4925088, який є невід`ємною частиною цього договору (п.1.3.).

Усі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей договір (п.2.1.).

Цей Договір, Паспорт кредиту №4925088 та Умови отримання фінансових послуг ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020 складають єдиний кредитний договір. Позичальник підписавши цей Договір підтверджує, що свій примірник цього Договору він отримав (п.2.2.)./а.с.6/

За змістом Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4925088, підписаного позичальником, останнім погоджено такі умови кредитування: сума/ліміт кредиту 285 741,23 грн.; строк - 60 місяців; на будь-які цілі; зі сплатою річних процентів 0,01% від суми боргу за договором та щомісячних процентів у розмірі 1,50% від суми кредиту./а.с.7/

До позовної заяви приєднано Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020./а.с.8-9/

17.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу №171221, за умов якого останній набув право вимоги за кредитними договорами, у тому числі відносно ОСОБА_1 , в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення права вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним (п.2.1. договору)./а.с.10-16, 17/ На виконання такого зобов`язання АТ «Таскомбанк» перерахувало на користь ТОВ «ФК «ЦФР» 467 336 417,92 грн., меморіальний ордер №833437008 від 17.12.2021./а.с.18/

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 11.09.2020, укладеному з позичальником ОСОБА_1 станом на 21.07.2022, заборгованість по річним процентам станом на 21.07.2022 становить 32,87 грн.; заборгованість по щомісячним процентам - 74 886,60 грн.; заборгованість по тілу кредиту-282 884,85 грн./а.с.19/; до позовної заяви на підтвердження розміру стягнення додано виписку по особовому рахунку на період з 11.09.2020 по 21.07.2022./а.с.20-71/

09.03.2022 АТ «Таскомбанк» надіслано ОСОБА_1 повідомлення-вимогу №3663/70.2.2 про дострокове повернення кредиту. Заборгованість по кредиту станом на 17.02.2022 становить: 221 528,24 грн. - основний борг; 3,79 грн. - строкова заборгованість за відсотками; 61 356,61 грн. - прострочений борг; 17,10 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 49 169,88 грн. - прострочені щомісячні проценти; 4 286,12 грн. - заборгованість по щомісячним процентам./а.с.72-73,74/

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із підстав доведеності, що відповідач у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за кредитним договором не виконала.

Апеляційний суд, переглядаючи оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його і невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої, другої статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина перша статті 617 ЦК України).

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі №904/6463/14).

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Разом із тим, форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс - мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.2 ст.14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні»).

Згідно правової позиції Верховного Суду, сформованої у справі №910/15264/21 від 31.08.2022, одне лише передбачене законом віднесення введеного карантину до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках карантину (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання конкретного договору (постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20, від 03.08.2022 у справі №914/374/21). Крім того, Верховний Суд зазначив, що про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення, про що має бути прямо зазначено в договорі (подібний за змістом правовий висновок міститься у постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21).

Отже, загальне посилання відповідача на запровадження карантину через поширення гострої респіраторної хвороби COVID-1 не є беззаперечною підставою для застосування положень статті 617 ЦК України.

Разом із цим, колегія суддів враховує, що згідно із Законом України №691-20 від 16.06.2020 Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 15 наступного змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Згідно із Законом №2120-IX від 15.03.2022 Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за яким уперіод дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Із матеріалів справи убачається, що кредитний договір датований 11.09.2020 є строковим (60 місяців), кінцевий термін зобов`язання за ним спливає 11.09.2025. 29.09.2022 позивачем реалізовано право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Тим самим була змінена правова природа зобов`язання і оскільки поведінка боржника не може бути одночасно і правомірною і неправомірною, законодавчо виключеним є одночасне застосування ст.1048 та ст.625 ЦК України. Тому після пред`явлення позивачем вимоги про дострокове повернення грошових коштів кредитор втратив право нараховувати відсотки у порядку ст.1048 ЦК України, а подальше нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст.625 ЦК України.

Згідно із розрахунком заборгованості по річним процентам період нарахування складав із 17.12.2021 по 31.07.2022 та по щомісячним процентам із 25.11.2021 по 21.07.2022.

За змістом постанови Верховного Суду від 17.02.2023 у справі №910/23042/16, проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом».

Таким чином, банком пред`явлено вимоги щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором. Вимог щодо стягнення штрафів та пені та нарахувань у порядку ст.625 ЦК України позовна заява не містить, а тому підстав для відмови у позові у зв`язку із п.п.15, 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, колегія суддів не вбачає.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 08 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30.01.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді О.І. Обідіна

О.В. Чумак