Справа №443/1839/23
Провадження №2/443/59/24
РІШЕННЯ

іменем України

10 січня 2024 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа територіальна громада села Новосільці в особі Ходорівської міської ради Львівської області про встановлення визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на частину земельної частки (паю) на території Молодинчецької сільської ради, площею 1,74 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №017311 від 02.04.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Молодинчецької сільської ради площею 1,74 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №017311 від 02.04.1997 року. Згідно довідки Ходорівської міської ради №227 від 20.09.2023 року, ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіту від імені ОСОБА_3 у Молодинчецькому старостаті не посвідчувалося. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 у піврічний термін після його смерті, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Після смерті батька вона та її брат ОСОБА_4 фактично прийняли спадщину в рівних частинах, вступивши в управління та володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично її не оформили.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її брат ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на половину земельної частки (паю) на території Молодинчецької сільської ради, площею 1,74 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №017311 від 02.04.1997 року, що він фактично успадкував після смерті свого батька, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Зазначає, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Стрийської державної нотаріальної контори, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №537/2013. 18.12.2013 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно частини квартири АДРЕСА_2 . При цьому ОСОБА_2 юридично не оформляла права на спадщину відносно частини земельної частки (паю) на території Молодинчецької сільської ради, площею 1,74 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №017311 від 02.04.1997 року.

12.09.2023 року вона звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_3 відносно частки (паю), але нотаріус відмовив через відсутність правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), що знаходиться на території Молодинчецької сільської ради, що належала померлому і є спадковим майном.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 09.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 03.11.2023 року в порядку витребування доказів зобов`язано Стрийську державну нотаріальну контору в особі завідувача в строк до 27 листопада надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №537/2013, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16.11.2023 року завідувачем Стрийської ДНК Костур У.Т. надіслано копію спадкової справи №537/2013, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 30.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з мотивів викладених у позовній заяві, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, подала заяву згідно якої повідомляє, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України їй зрозумілі. Крім того просить розгляд справи проводити без його участі.

Представник третьої особи - Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути справу без участі їхнього представника на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження виданого повторно серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.8).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , 17.11.1973 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5-6), остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 31.08.2005 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , 03.08.1980 року у Селецькій сільській раді Дубровицького району зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 , виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області від 26.12.2014 року (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Молодинчецької сільської ради площею 1,74 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №017311 від 02.04.1997 року (а.с.19).

Згідно довідки Ходорівської міської ради №227 від 20.09.2023 року, ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіту від імені ОСОБА_3 у Молодинчецькому старостаті не посвідчувалося. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 у піврічний термін після його смерті, вступивши в управління та володіння спадковим майном (а.с.14).

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом встановлено, що крім позивачки, спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 був також син померлого - ОСОБА_4 , оскільки дружина ОСОБА_3 померла швидше за чоловіка, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 (а.с.12).

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_3 позивачка та її брат ОСОБА_4 фактично прийняли спадщину в рівних (по частині), вступивши в управління та володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично її не оформили, що підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №73780015 від 31.08.2023 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_7 від 17.05.2013 року, виданим Відділом ДРАЦС по м. Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області (а.с.16).

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельної частки (паю) на території Молодинчецької сільської ради, площею 1,74 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №017311 від 02.04.1997 року, що він фактично успадкував після смерті свого батька, але юридично не оформив своїх спадкових прав.

Судом також встановлено, що спадкоємцем за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Стрийської державної нотаріальної контори, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №537/2013 (а.с.43-52).

18.12.2013 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно частини квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності (а.с.18, 51 на звороті)

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №537/2013, ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину відносно частини земельної частки (паю) на території Молодинчецької сільської ради, площею 1,74 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №017311 від 02.04.1997 року не видавалося.

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №113/02-31 від 12.09.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, яке вона має намір успадкувати (а.с.21).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є право на земельна ділянка (пай), яка знаходиться на території Молодинчецької сільської ради Жидачівського району Львівської області.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у листопаді 1997 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Доказом того, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 належало право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Молодинчецької сільської Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 07.06.2023 року, відповідно до якої, згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Молодинчецькій сільській раді на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 15.10.1996 р.№660, за гр. ОСОБА_3 зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 1,74 умовних кадастрових гектарів на території Молодинчецької сільської ради. Сертифікат серії ЛВ №017311, зареєстрований 02.04.1997 р. за №486 (а.с.19).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Молодинчецької сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на частину земельної частки (паю) на території Молодинчецької сільської ради, площею 1,74 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №017311 від 02.04.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 січня 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка