печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Соколова О.М.,

за участі секретаря судового засідання Погонюка В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Головний центробробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Головний центробробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заява обґрунтована тим, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.09.2018 року №757/42829/18-ц задоволено подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Медведєва О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Постановою від 05.06.2020року ВП НОМЕР_2, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. закінчено виконавче провадження. Відповідно до зазначеної постанови від 05.06.2020року ВП № НОМЕР_2:Виконавче провадження з примусового виконання, щодо стягнення з ОСОБА_1 - закінчено.Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2021року № 757/55361/20-ц, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-4851/09 виданий 05.01.201 Ороку Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Київ» боргу.

ОСОБА_1 05.09.2023року було надіслано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідну заяву про вчинення дій, щодо зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в рамках виконавчого провадження ВП НОМЕР_2.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, було повідомлено заявника, що відповідно до листів від 14.12.2023року, від 06.03.2024року ними вчинені всі передбачені законодавством дії, щодо зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в рамках виконавчого провадження ВП НОМЕР_2, а саме надіслано на адресу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України засвідчену копію постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 05.06.2020року ВП НОМЕР_2.

В свою чергу Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, своїми листами від 05.02.2024року, від 14.03.2024року, від 16.04.2024року повідомило, про неможливість вчинити дії, щодо зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у зв`язку з існуванням «недоліків» у постанові про закінчення виконавчого провадження від 05.06.2020року ВП НОМЕР_2, а саме відсутністю пункту про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яке було встановлено судовим рішенням.

Для вирішення порушеного у заяві питання надано пораду звернутися до Печерського районного суду м. Києва.

На підставі вкладеного заявник звернувся до суду з вказаною заявою.

Представник заявника подала до суду заяву про розгляд заяви у відсутність представника. Заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні завчасно і належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 6 ст. 441 ЦПК України, суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Учасники судового процесу про розгляд справи повідомлені належним чином, а державний виконавець в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та/або їх представників, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (статті 240 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Враховуючи наведене, суд розглянув заяву у відсутність учасників процесу, відповідно до ст. 441 ЦПК України.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заяву скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України слід задовольнити, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Губяком Сергієм Васильовичем від 08.02.2011 року ВП НОМЕР_2 було відкрито виконавче провадження, щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь стягувача ПАТ «АКБ «Київ».

Постановою від 26.06.2017 року ВП НОМЕР_2, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Медведєвим Олександром В`ячеславовичем накладено арешт на майно Боржника - ОСОБА_1 .

Постановою від 05.06.2020 року ВП НОМЕР_2, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. закінчено виконавче провадження. Відповідно до зазначеної постанови від 05.06.2020року ВП № НОМЕР_2: виконавче провадження з примусового виконання, щодо стягнення з ОСОБА_1 - закінчено. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2021 року № 757/55361/20-ц, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-4851/09 виданий 05.01.2010 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Київ» боргу.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 05.09.2023 року було надіслано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідну заяву про вчинення дій, щодо зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в рамках виконавчого провадження ВП НОМЕР_2.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, було повідомлено заявника, що відповідно до листів від 14.12.2023 року, від 06.03.2024 року ними вчинені всі передбачені законодавством дії, щодо зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в рамках виконавчого провадження ВП НОМЕР_2, а саме надіслано на адресу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України засвідчену копію постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 05.06.2020року ВП НОМЕР_2.

В свою чергу Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, своїми листами від 05.02.2024року, від 14.03.2024року, від 16.04.2024року повідомило, про неможливість вчинити дії, щодо зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України у зв`язку з існуванням «недоліків» у постанові про закінчення виконавчого провадження від 05.06.2020року ВП НОМЕР_2, а саме відсутністю пункту про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яке було встановлено судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у нього є всі реальні можливості виконати цей обов`язок (наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертав увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Стаття 6 цього Закону передбачає, що за наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

З урахуванням викладеного суд вважає, що заява ОСОБА_1 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України підлягає задоволенню, оскільки виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 05.01.2010 року № №2-4851/09 закінчено на підставі Постанови про закінчення виконавчого провадження від 05.06.2020 року ВП НОМЕР_2, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2021року у справі №757/55361/20-ц визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-4851/09.

Обмеження у праві виїзду за кордон не переслідує легітимну мету, не створює додаткові передумови для виконання рішення суду, обставини, які б свідчили про наміри боржника виїхати за кордон з метою невиконання рішення суду встановлені не були, а тому обмеження боржника у праві виїзду за кордон є непропорційним втручанням в конституційне право заявника на свободу пересування, у зв`язку із чим тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України підлягає скасуванню.

Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Керуючись ст. 240, 247, 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Головний центробробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , застосоване на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 29.09.2018 року у справі №757/42829/18-ц за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В.

Виконання ухвали доручити Державній прикордонній службі України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 01.08.2024 року.

Суддя О.М.Соколов