Справа № 740/1172/23
Провадження № 2/740/54/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання - Зінич А. С., Гусєвої Я. А., Ісаєнко А. М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- представник позивача - адвокат Подолянко Валерій Петрович,

- представник відповідача - адвокат Салазський Олександр Степанович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

установив:

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 26 934,53 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди у вигляді відновлювального ремонту автомобіля Audi Q7, пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), що сталася 19.10.2022 з вини ОСОБА_2 , а також стягнути з відповідача витрати на послуги експерта у розмірі 2100 грн, витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу адвоката.

Позов мотивовано тим, що 19 жовтня 2022 року о 16 год. 48 хв. у м. Ніжині по вул. Станіслава Прощенка, 54 Б, сталася ДТП за участю автомобіля Audi Q7, р. н. НОМЕР_1 , що на праві власності належить позивачу, та відповідача ОСОБА_2 , який керуючи велосипедом у стані алкогольного сп`яніння, рухався по вул. С. Прощенка, в`їхав у автомобіль позивача, який стояв на узбіччі, та пошкодив його, а саме виламав ліве дзеркало заднього виду, яке стало непридатним до відновлення. На місце пригоди позивач викликав працівників поліції, які шляхом обману, посилаючись на відшкодування шкоди страховою компанією, умовили позивача підписати заяву про відсутність претензій до відповідача. Відповідач повністю визнавав свою вину та погодився відшкодувати шкоду, перебував у стані сп`яніння, сам цього не заперечував. У той день матеріали про адміністративне правопорушення поліцейськими не складалися. Лише після численних звернень позивача до поліції протокол про адміністративне правопорушення склали 11.01.2023, але термін притягнення відповідача до адміністративної відповідальності закінчувався 19.01.2023. У подальшому ОСОБА_2 вину не визнавав.

Згідно з висновком експерта у результаті ДТП автомобіль отримав механічне пошкодження зовнішнього дзеркала лівої передньої двері, у результаті порушена його функція, яке відновленню не підлягає. Загальна сума відшкодування збитків становить 29 034,53 грн, з яких: 26 934,53 грн - вартість відновлювального ремонту дзеркала відповідно до технічних вимог заводу-виробника станом на 29.10.2022; 2100,00 грн - вартість витрат на послуги експерта.

У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки в діях ОСОБА_2 відсутній склад цивільного правопорушення, у матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази наявності вини в його діях, докази вчинення ним будь яких протиправних дій, докази завдання позивачу шкоди. Зокрема, зауважив, що провадження в адміністративній справі закрите у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому безпосередній розгляд справи не проводився, матеріали не досліджувалися. Таким чином, постанова суду в адміністративній справі не містить установлення будь яких фактичних обставин.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 02 травня 2023 року 14-00 год.

02 травня 2023 року підготовче засідання відкладено на 24 травня 2023 року 14-00 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2023 року постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та замінено засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 липня 2023 року підготовче провадження в справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 08 серпня 2023 року 14-00 год.

Судові засідання з розгляду справи по суті неодноразово відкладися з різних причин, востаннє - на 20.02.2024, 15-00 год.

У судову засіданні позивач та його представник підтримали позов з викладених у ньому обставин та просили задовольнити.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що перебував у своєму автомобілі, коли в транспортний засіб в`їхав велосипедист, який мав ознаки алкогольного сп`яніння, не міг говорити, був у неадекватному стані. Стверджував, що жодних авто на зустріч не їхало, проїжджа частина була пустою, жодних ям на дорозі не було, всі ці пояснення змінював ОСОБА_2 для уникнення відповідальності. Відповідач та його жінка на місці ДТП обіцяли відшкодувати шкоду, але потім почали ігнорувати позивача. Зауважив, що працівники поліції навмисно затягували справу, щоб закінчився строк для притягнення до адміністративної відповідальності. Згодом у судовому засіданні позивач пояснив, що відремонтував дзеркало автомобіля, після чого продав транспортний засіб, але реєстраційний номер залишив собі.

Представник позивача у судовому засіданні зауважив, що постановою суду в адміністративній справі встановлено обставини ДТП, однак суд закрив провадження в справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Розмір шкоди підтверджується висновком експертизи. Продав позивач автомобіль, чи ні - це його особисті справи і право, але це не впливає на факт завдання йому шкоди відповідачем за обставин, указаних у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Зауважив, що постанова суду в адміністративній справі про закриття провадження у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення не може бути доказом у цивільній справі, оскільки справа по суті не розглядалася, фактичні обставини не встановлювалися, докази не досліджувалися. Стороною позивача не надано належних і допустимих доказів на підтвердження розміру завданої шкоди. Зокрема, висновок експерта не є належним доказом, оскільки за поясненнями самого позивача він відремонтував пошкоджене дзеркало в автомобілі, а тому в такому разі належними є докази фактичних витрат, які поніс позивач. Однак надані позивачем докази є неналежними, оскільки не підтверджують понесення позивачем таких витрат. На його думку, пояснення позивача слід оцінити критично, оскільки у судовому засіданні він пояснив, що продав автомобіль, але на адвокатський запит представник відповідача отримав відповідь, що автомобіль не відчужувався.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що 19.02.2022 у її знайомої був день народження, вони разом з дітьми гуляли біля магазину «Ряба», точного часу не пам`ятає, але ближче до вечора, після 5 години, бо не було великого потоку машин. Під час прогулянки вона почула стук, наче щось вдарило, коли повернула голову, то побачила машину знайомого, а попереду машини чоловіка з велосипедом. При цьому самого моменту зіткнення та падіння вона не бачила. Це було недалеко від неї, приблизно до 5 метрів. Автомобілів позаду або у зустрічному напрямку тоді не їхало. Коли вона підійшла ближче, то ОСОБА_4 (позивач) вийшов із машини та запитав у чоловіка, що він зробив, на що той повідомив, що відволікся на ДТП на іншій частині дороги. Велосипедист був п`яний, виражався нецензурною лайкою, поводив себе неадекватно, погрожував, бігав по дорозі, падав, не міг тримати велосипед. Зазначила, що водія машини - ОСОБА_1 знала наглядно, були з ним знайомі.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення № 740/307/23, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Суд установив, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 158013 від 11.01.2023, складеним поліцейським ВРПП Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області Книром І. М., 19.10.2022 о 16 год. 48 хв. у м. Ніжині по вул. Станіслава Прощенка, 54 Б, ОСОБА_2 керував велосипедом «Україна», не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем «Ауді» Q7, р. н. НОМЕР_1 ; при ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, потерпілих немає. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 13.1 ПДР України, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 січня 2023 року закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Указану постанову суду мотивовано тим, що протокол про адміністративне правопорушення складений поліцейським Ніжинського РВП 11 січня 2023 року, правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, було вчинене ОСОБА_2 19 жовтня 2022 року, на розгляд до Ніжинського міськрайонного суду вказані матеріали надійшли 17 січня 2023 року, тобто за 2 дні до закінчення строку притягнення особи до адміністративної відповідальності. Ураховуючи вищевикладене, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю. При цьому судом враховується правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року по справі № 308/8763/15-а, відповідно до якої у разі закриття провадження про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду строку накладення адміністративного стягнення, обставини вчинення адміністративного правопорушення та наявність вини особи у його вчиненні, судом не встановлюється.

Автомобіль Audi Q7, р. н. НОМЕР_1 , належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а. с. 17).

Як пояснив у судовому засіданні позивач, автомобіль Audi Q7, р. н. НОМЕР_1 , він продав, але у справі відсутні жодні докази на підтвердження цієї обставини. Більше того, згідно з наданою представником відповідача відповіддю Головного сервісного центру МВС від 11.12.2023 на адвокатський запит щодо перереєстрації в період з 19.10.2022 по теперішній час транспортного засобу Audi Q7, 2010 року випуску (vin-код НОМЕР_3 ), об`єм двигуна - 2967 см куб., сірого кольору, а також щодо реєстрації, перереєстрації у вищевказаний період ОСОБА_1 транспортних засобів Audi Q7, станом на 08.12.2023 указаний у запиті транспортний засіб зареєстровано 20.10.2021 в ТСЦ 7443 за фізичною особою ОСОБА_1 (актуальний власник); інформація щодо реєстрації, перереєстрації у період з 19.10.2022 по теперішній час інших транспортних засобів Audi Q7 за ОСОБА_1 - відсутня (а. с. 165, 166).

Згідно з висновком експерта № 063/22 від 08.11.2022 вартість відновлювального ремонту відповідно до технологічних вимог завода-виробника, пошкодженого в ДТП від 19.10.2022 автомобіля Audi Q7, р. н. НОМЕР_1 , станом на день дослідження - 29.10.2022 становить 26 934,53 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого в ДТП від 19.10.2022 автомобіля Audi Q7, р. н. НОМЕР_1 , станом на день дослідження - 29.10.2022 становить 10 100,93 грн, у т.ч. ПДВ 20 % - 1683,48 грн; розмір (вартість) матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля Audi Q7, р. н. НОМЕР_1 , станом на день ДТП - 19.10.2022 становить 10 100,93 грн (а. с. 9 - 16).

Однак, як зазначив позивач у судовому засіданні, він замінив пошкоджене в автомобілі дзеркало, на підтвердження чого представник позивача надав чеки до замовлення від 26.10.2022 на суму 18 200,00 грн.

Статтею 254 КУпАП установлено, що п ро вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 38 КУпАП а дміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого ст. 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (ст. 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Отже, враховуючи сплив строку накладення адміністративного стягнення, суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне про адміністративне правопорушення саме на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 липня 2018 року в справі № 308/8763/15-а.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи.

Відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були закономірним результатом вчиненого особою діяння. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, є лише мотив, але не причина наслідків, що наступили.

Відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавана, а викликана якимись іншими обставинами.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для встановлення існування причинного зв`язку необхідно довести, що протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків, шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювача шкоди.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з цим на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Відповідно до постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 січня 2023 року не встановлено, що вказана ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2 .

Суд не вбачає у межах цієї цивільної справи підстав для висновків про те, що вказана ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2 . При цьому суд ураховує, що свою вину відповідач ОСОБА_2 категорично заперечив, про що зазначив у протоколі у графі «пояснення» та в письмових поясненнях, доданих до протоколу.

Також суд ураховує, що ДТП сталася 19 жовтня 2022 року, а протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_2 та інші матеріали (схема ДТП, пояснення учасників) складено лише 11 січня 2023 року, тобто не на місці події, а майже через три місяці після ДТП, з порушенням установленого ст. 254 КУпАП строку. Не підтверджують вини ОСОБА_2 і пояснення свідка ОСОБА_3 , яка не бачила моменту ДТП.

Зазначене викликає обґрунтований сумнів у доведеності вказаної обставини, а за загальним правилом, установленим Конституцією України, всі сумніви тлумачаться на користь особи.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 753/19288/14-ц, у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Так, на підтвердження понесених витрат на ремонт автомобіля представник позивача надав чеки до замовлення від 26.10.2022 (а. с. 186) на суму 18 200,00 грн, однак з них не вбачається, хто саме і за що сплатив указану грошову суму, при цьому замовником указаного «випадковий клієнт».

Суд вважає неналежними докази, які надав позивач на підтвердження розміру завданих збитків.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України в ирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов недоведеним та необґрунтованим і відсутніми підстави для його задоволення, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами указаних у позові обставин про те, що вказана ДТП сталася з вини відповідача, як і не довів розміру завданих збитків, що виключає цивільно-правову відповідальність відповідача.

Судом не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача з боку відповідача, зважаючи на відсутність доказів встановлення вини останнього щодо ДТП, а також підтвердження розміру матеріальної шкоди, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 82, 89, 141, 263 - 265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко