Справа № 165/497/19 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р.
Провадження № 22-ц/802/53/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Біцулової А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тихонова Вікторія Євгенівна, про визнання кредитного договору та довіреності недійсними, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , поданою її представником ОСОБА_4 , на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року АТ "Ідея Банк" звернулось до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 24 вересня 2012 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №910.18346, згідно з яким ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 164418,87 грн, у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу марки «MAZDA CX 7», 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_2 . Строк користування кредитними коштами за кредитним договором було встановлено до 24 вересня 2017 року. Позивач зазначав, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі відповідно до умов кредитного договору. ОСОБА_2 не виконує зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки, у зв`язку з чим банк змушений звернутися до суду. Наголошує, що відповідачем ОСОБА_2 протягом дії кредитного договору не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості.

Вказував, що сума боргу за кредитним договором №910.18346 від 24.09.2012 станом на 05 лютого 2019 року становить 419 538,12 грн, з них прострочений борг за тілом кредиту - 164 418,87 грн, прострочені проценти 249 711,99 грн, строкові проценти 1296,79 грн, інші штрафні санкції 4110,47 грн.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ОСОБА_2 та АТ «Ідея Банк» було укладено договір застави транспортного засобу марки «MAZDA CX 7», 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На підставі договору застави обтяження на транспортний засіб, що є предметом спору, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Позивач вказував, що за умовами договору застави відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.

Однак, всупереч зазначеному, без письмової згоди АТ «Ідея Банк» заставодавцем було відчужено предмет застави, актуальним власником на даний час якого є ОСОБА_3 , із новим номерним знаком НОМЕР_3 .

Зазначає, що за таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена відповідачем ОСОБА_2 , без припинення обтяжень не припиняє застави, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тому позивач вважає, що на заставу може бути звернено стягнення. На момент реалізації заставленого майна, проведення з ним реєстраційних дій в органах МВС обтяження припинено не було.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ "Ідея Банк" заборгованість за кредитним договором №910.18346, укладеним 24.09.2012 між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_2 , у розмірі 419538,12 грн; вилучити транспортний засіб - автомобіль марки «MAZDA CX 7», 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_3 , у відповідача ОСОБА_3 та передати цей автомобіль АТ «Ідея Банк» на період його реалізації. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №910.18346, укладеним 24.09.2012 між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_2 , у розмірі 419538,12 грн звернути стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль марки «MAZDA CX 7», 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.

12 червня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до АТ «Ідея Банк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тихонова В. Є., про визнання кредитного договору №910.18346 від 24 вересня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ "Ідея Банк", недійсним та про визнання довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихоновою В.Є. 24 вересня 2012 року від імені ОСОБА_2 , недійсною. Вимоги обґрунтовує тим, що із позовних матеріалів ОСОБА_2 стало відомо, що 24 вересня 2012 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 910.18346, згідно з яким вона отримала кредит у розмірі 164418,87 грн, у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу марки «MAZDA CX 7», 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_2 . Також 24.09.2012 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихоновою В. Є. була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_2 , відповідно до якої остання уповноважила ОСОБА_5 передати в заставу АТ «Ідея Банк» спірний автомобіль. Стверджувала, що ОСОБА_2 кредитний договір від 24 вересня 2012 року не укладала, кошти не отримувала, а також не уповноважувала ОСОБА_5 передати автомобіль в заставу, та не підписувала довіреність.

Наголошує, що у момент укладення кредитного договору та посвідчення довіреності не були додержані вимоги, встановлені ч. 3, ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки при їх укладенні не було вільного її волевиявлення, вона не підписувала вказаний договір та довіреність, не була ознайомлена з його змістом, не мала наміру укладати оспорюваний кредитний договір та посвідчувати довіреність, не бажала, щоб настали пов`язані з ними правові наслідки. При цьому наголосила, що не було здійснено жодного платежу на погашення вказаного кредиту, що свідчить про недійсність договору. Також вказує, що фізично не могла перебувати в місті Одеса 24 вересня 2012 року, так як 19 серпня 2012 року вона перебувала у лікарні у зв`язку з народженням дочки ОСОБА_6 .

Просила суд визнати кредитний договір №910.18346 від 24 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та АТ «Ідея Банк» та довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихоновою В. Є. 24 вересня 2012 року від імені ОСОБА_2 , недійсними.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2023 року первісний позов АТ "Ідея Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ "Ідея Банк" заборгованість за кредитним договором №910.18346, укладеним 24.09.2012 між Акціонерним товариством "Ідея Банк" та ОСОБА_2 , у розмірі 278971 грн 86 коп. за період з 22.02.2014 до 24.09.2017.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №910.18346, укладеним 24.09.2012 між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_2 , у розмірі 278971 грн 86 коп. за період з 22.02.2014 до 24.09.2017 звернуто стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль марки «MAZDA CX 7», 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів.

Вилучено транспортний засіб - автомобіль марки «MAZDA CX 7», 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак НОМЕР_3 , у відповідача ОСОБА_3 та передано цей автомобіль АТ «Ідея Банк» на період його реалізації.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до АТ«Ідея Банк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тихонова В. Є., про визнання кредитного договору №910.18346 від 24 вересня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ "Ідея Банк", недійсним та про визнання довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихоновою В. Є. 24 вересня 2012 року від імені ОСОБА_2 , недійсною відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ "Ідея Банк" сплачений судовий збір в розмірі по 2092 грн 29 коп. з кожного відповідача.

Не погодившись із даним рішенням суду в частині вирішення первісного позову, відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує на те, що судом не була надана належна оцінка запереченням, поданим представником відповідача ОСОБА_3 , а також не були застосовані наслідки спливу строків позовної давності до вимог позивача, які стосуються звернення стягнення на предмет застави. Покликається на те, що суд не взяв до уваги, що відсутність інформації у позивача про актуального власника спірного транспортного засобу має місце не з вини цього власника, а стосується особи, яка порушила право позивача. Тому перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або особи, яка його порушила. Відповідачем ОСОБА_2 не було надано АТ «Ідея Банк» доказів поновлення договору добровільного страхування транспортного засобу після 23 вересня 2013 року, що є порушенням з боку ОСОБА_2 . Тобто, 24 вересня 2013 року позивач довідався про порушення вищезгаданого зобов`язання і початок перебігу строку позовної давності за зобов`язанням заставодавця розпочався з цього дня і закінчився 24 вересня 2016 року. Також стверджує, що набуття 19.11.2014 ОСОБА_3 у власність предмета застави за договором купівлі-продажу в торгівельній організації у попереднього власника - ОСОБА_7 , без володіння інформацією про перебування транспортного засобу в заставі, не вважається порушенням закону з боку відповідача ОСОБА_3 . Зазначає, що вказаний договір купівлі-продажу не визнаний недійсним. Вважає, що доказів про те, що ОСОБА_3 знала або не могла не знати про існування обтяження спірного транспортного засобу, позивач за первісним позовом, не надав. А тому це є підставою для відмови у задоволенні первісного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» вказує, що заперечує доводи апеляційної скарги, вважає їх надуманими, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга стосується лише вирішення спору за первісним позовом, то відповідно до вимог ст.367 ЦПК України апеляційний суд в частині вирішення зустрічного позову оскаржуване рішення не переглядає і на предмет законності та обгрунтованості не перевіряє.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення, на думку колегії суддів, відповідає.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відомості про заставу транспортного засобу згідно з договором застави від 19 грудня 2012 року, укладеним між заставодержателем АТ «Ідея Банк» і заставодавцем ОСОБА_2 , були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 21.12.2012, заставодержатель не надавав згоду на відчуження автомобіля без збереження обтяження, а тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи - відповідача в даній справі ОСОБА_3 . Таким чином, обтяження та відповідне право на спірний автомобіль виникло в АТ «Ідея Банк» з моменту укладення договору застави, договір застави транспортного засобу є чинним, заборгованість за кредитом не погашена, відомості про обтяження не виключені з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а тому позивач в даній справі є належним заставодержателем спірного автомобіля, а відповідач ОСОБА_3 лише новим власником заставленого майна, що не є обставиною, яка унеможливлює реалізацію заставодержателем відповідних повноважень щодо звернення стягнення на заставне майно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 24 вересня 2012 року між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 164418,87 грн на строк 60 місяців, у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу марки «MAZDA CX 7», 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , у сумі 159629 грн, та фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 4789,87 грн.

Відповідно до параграфу 4 кредитного договору позичальник зобов`язаний отримати кредит і погашати заборгованість за даним договором у виді ануїтетних платежів на рахунок № НОМЕР_4 згідно з графіком щомісячних платежів.

Згідно із графіком щомісячних платежів (додаток №1 до кредитного договору) (а.с.12,13 т.1) строк користування кредитними коштами за кредитним договором - до 24 вересня 2017 року дата внесення останнього платежу (а.с.10-11 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 підтвердила, що кредитодавець АТ «Ідея Банк» надав їй у письмовій формі інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, про що зазначено у довідці-повідомленні (а.с.16 т.1).

Як зазначено в параграфі 5 вказаного договору, за дорученням позичальника кредитні кошти перераховуються банком після надання позичальником забезпечення згідно з параграфом 3 договору та підписання ним договору застави ТЗ і договору страхування ТЗ на умовах повного КАСКО, за такими реквізитами: в сумі 159629 грн на поточний рахунок ООО «МПВ АВТО» № НОМЕР_5 в банку РА АТ «Банк Фінанси і Кредит» та в сумі 4789,87 грн за страхування життя позичальника на поточний рахунок ЗАТ «СК Уніка Життя».

Копіями меморіальних ордерів від 25.09.2012 (а.с.19,20 т.1) підтверджено факт перерахування вищезазначених коштів.

Висновком експерта за результатами проведення судово - технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 16.04.2021 № 7925/8055 встановлено, що ОСОБА_2 укладала кредитний договір від 24.09.2012, кошти отримувала, а також уповноважувала ОСОБА_5 передати автомобіль в заставу та підписувала довіреність.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , від імені якої діяла ОСОБА_5 на підставі довіреності від 24.09.2012, укладено договір застави транспортного засобу (а.с.21-24 т.1), відповідно до якого ОСОБА_2 передала в заставу банку автомобіль марки «MAZDA CX 7», 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав їй згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.25 т.1).

Відомості про обтяження рухомого майна заставою внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 21.12.2012 (а.с.26-28 т.1).

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу» ).

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).

Умовами договору застави передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором або договором застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя, в тому числі за рішенням суду. Наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , всупереч умовам укладеного з банком договору застави, здійснила відчуження автомобіля, що є предметом застави, без дозволу та відома банку за договором купівлі-продажу. Відчуження спірного автомобіля здійснювалось декілька разів, останнім власником якого є відповідачка ОСОБА_3 .

Інформацією Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 10.01.2019 №31/1663 підтверджено, що з 19.11.2014 транспортний засіб марки «MAZDA CX 7», 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , значився зареєстрованим на ім`я ОСОБА_3 , адреса реєстрації м. Одеса. Історія зміни власника транспортного засобу така: 24.09.2012 - реєстрація транспортного засобу, придбаного в торговельній організації, власник ОСОБА_2 ; 05.03.2013 - зняття з обліку для реалізації ТЗ, власник ОСОБА_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 - вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації, власник ОСОБА_8 ; 21.12.2013- зняття з обліку для реалізації ТЗ, власник ОСОБА_8 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 - вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації, власник ОСОБА_9 ; 22.05.2014 - зняття з обліку для реалізації ТЗ, власник ОСОБА_9 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 - вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації, власник ОСОБА_7 ; 15.11.2014 - зняття з обліку для реєстрації ТЗ, власник ОСОБА_7 ; 19.11.2014 - вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації, власник ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави, зобов`язана, якщо інше не встановлено договором: 1) вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави; 2) утримувати предмет застави належним чином; 3) негайно повідомляти другу сторону договору застави про виникнення загрози знищення або пошкодження предмета застави.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» боржник повинен своєчасно повідомляти обтяжувача про загрозу втрати, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета обтяження.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи і на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постановах від 03 квітня 2013 року (справа №6-7цс13), від 19 листопада 2014 року (справа №6-168цс14) та Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2019 року (справа №463/3582/17), від 18 грудня 2019 року (справа №619/4033/18), від 02 березня 2020 року (справа №461/11912/15-ц).

25 квітня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 523/8653/15-ц досліджував правові наслідки щодо питання відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача. Верховний суд зазначив наступне. Застава є способом забезпечення зобов?язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов?язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування».

За положеннями пункту 3 частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в рішенні суду мають зазначатись, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні суду, є одним із заходів примусового виконання цього рішення.

Встановивши, що ОСОБА_2 не виконала належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яку суд визначив із застосуванням строку позовної давності, у розмірі 278971,86 грн, без погодження та дозволу заставодержателя відчужила транспортний засіб, який є предметом застави, обтяження за яким було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову про звернення стягнення на предмет застави, у рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 та вилучення у ОСОБА_3 спірного автомобіля, який є предметом застави, а саме автомобіль «MAZDA CX 7», 2008 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , та передання його АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації.

За результатом аналізу частини третьої статті 9, частини першої статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» можна зробити висновок, що в разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відповідач може бути добросовісним набувачем лише за умови, якщо на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу не було відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 були відомості про перебування спірного автомобіля під обтяженням в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

В подальшому ОСОБА_3 , проявивши обачність при купівлі спірного автомобіля, не була позбавлена можливості перевірити наявність обтяжень щодо даного автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що не є втручанням у право на мирне користування майном, що гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання позивачем строку позовної давності колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Як зазначила представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вона вважає, що строк позовної давності до вимог про звернення стягнення на спірний автомобіль слід відраховувати від дати укладення договору застави, а тому, на її думку, з подачею позову банком у лютому 2019 року позивач пропустив визначений законом строк позовної давності, а тому в позові в цій частині слід було відмовити.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За змістом сталої позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у постановах від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, яку суд першої інстанції взяв до уваги, сформовано висновок, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Пунктом 9 параграфу 10 кредитного договору №910.18346 від 24.09.2012 встановлено строк позовної давності для стягнення боргу за договором тривалістю 5 років.

Пунктом 1 параграфу 1 кредитного договору встановлено, що банк надає позичальнику кредит у сумі 164418,87 грн на строк 60 місяців. Вказується, що договір діє, починаючи з моменту його підписання сторонами та до повного виконання сторонами усіх їхніх зобов`язань. Додатком №1 до кредитного договору №910.18346 встановлено, що останній платіж з повернення кредиту та сплати процентів повинен бути сплаченим 24.09.2017.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Ідеа Банк» звернулось до суду 22 лютого 2019 року, а оскільки останній платіж за договором повинен бути здійснений 24.09.2017, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави в межах строку позовної давності.

Отже, апеляційний суд вважає вірними висновки місцевого суду про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет застави, з огляду на те, що позовна давність починає обраховуватись з часу, коли особа дізналась чи могла дізнатись про порушення свого права чи особи порушника. Відповідачка набула транспортний засіб, що був предметом застави, 19 листопада 2014 року, і разом з цим реалізація предмету застави була здійснена без згоди заставодержателя. Тому суд першої інстанції, вирішуючи заяву про застосування строку позовної давності, правильно врахував ту обставину, що позивачу не було відомо про особу, до якої можливо пред`явити позов про звернення стягнення на предмет застави, що унеможливлювало реалізацію права на звернення до суду.

Враховуючи наведені норми закону та обставини справи, які судом першої інстанції враховано, колегія суддів вважає, що висновки суду в даній частині рішення є законними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі є необгрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2023 року в даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді