печерський районний суд міста києва
пр. № 2-з-67/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Орел А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічне акціонерне товариство «Арселор Міттал Кривий Ріг» про забезпечення позову до подання позовної заяви з вимогами до Міністерства юстиції України, третя особа державний реєстратор Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Спіріна Марина Валеріївна, Всеукраїнська профспілка працівників науки, виробництва та фінансів про скасування наказу Міністерства юстиції України,

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано 05 червня 2024 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Заявник просив заборонити Міністерству юстиції України та/або його структурним підрозділам, зокрема, Офісу протидії рейдерству, вчиняти будь-які дії щодо виконання наказу Міністерства юстиції України № 1567/5 від 27 травня 2024 року «Про задоволення скарг», в тому числі шляхом заборони Міністерству юстиції України та/або його структурним підрозділам, зокрема, Офісу протидії рейдерству, анулювати реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 20 березня 2024 року № 015010309 «Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації», проведену державним реєстратором Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Спіріною М. В. щодо Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ».

В обґрунтування заяви вказано, що Первинна профспілкова організація має намір звернутися до суду з позовною заявою про скасування вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України, яким порушуються права Первинної профспілкової організації та її членів. Отже, предметом спору, який має намір ініціювати Первинна профспілкова організація - законність вище зазначеного наказу Міністерства юстиції України, тому заборона вчинення реєстраційних дій, які ним передбачені, узгоджується з предметом спору. Невжиття такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, бо у разі виконання наказу Міністерством юстиції України та/або його структурними підрозділами, позивач змушений буде звертатися з додатковим позовом щодо вчинених ним незаконних дій. Отже, позивач не зможе захистити свої права в межах одного судового провадження, а змушений буде у разі задоволення позову про визнання наказу незаконним звертатися до адміністративного суду з позовною заявою щодо проведених на підставі незаконного наказу реєстраційних дій

Так, заявник вказав, що Профспілка звернулася до Мін`юсту зі скаргою, зареєстрованою в Мін`юсті 05 квітня 2024 року за № 62648-33-24, та надіслану листом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09 квітня 2024 року № 23108/06.7-11, зареєстрованим у Мін`юсті 10 квітня 2024 року за № СК-2132-24 щодо вищезазначених реєстраційних дій. Наказом Міністерства юстиції України № 1567/5 від 27 травня 2024 року скаргу задоволено. Визнано вчиненою з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» та анулюванню реєстраційну дію в ЄДР від 20 березня 2024 року № 015010309 «Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації», проведену державним реєстратором Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Спіріною М. В. щодо Первинної профспілкової організації (ідентифікаційний код юридичної особи 35927661).

Первинна профспілкова організація вважає зазначений наказ Мін`юсту незаконним. При визнанні протиправною зазначеної реєстраційної дії та її анулюванні в ЄДР відповідачем були порушенні вимоги Закону та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року № 1150).

У своїй заяві Голова комісії з реорганізації Корнієнко А. В. як представник Первинної профспілкової організації зазначив обставини, на підставі яких ґрунтуватимуться доводи його майбутнього позову: у порушення вимог статей 33-34 Закону відповідач не перевірив повноваження голови ЦК ОСОБА_2 на представництво інтересів Профспілки. В зв`язку з тим, що голова ЦК ОСОБА_2 та ЦК не проводять звітно-виборний з`їзд з 2014 року, до ЄДР не вносилась інформація про обрання його головою ЦК Профспілки, а строк здійснення ним повноважень на посаді голови ЦК Профспілки закінчився. На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_2 надав сфальсифіковану та підписану ним постанову № 3 П`ятого звітно-виборного з`їзду Профспілки від 08 жовтня 2019 року. Такий з`їзд не проводився і на посаду голови ЦК Профспілки ОСОБА_2 не переобирався. відповідно до частин 3 та 4 статті 34 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, особою, права якої порушено, а в скарзі мають бути зазначені обставини, якими обґрунтовується порушення прав скаржника. В зазначеній скарзі скаржник не вказує, які саме права Профспілки були порушені проведенням реєстрації рішення про припинення Первинної профспілкової організації. Первинна профспілкова організація має статус юридичної особи. Профспілка не була засновником Первинної профспілкової організації та не є її учасником. Первинна профспілкова організація була легалізована на підставі Статуту Профспілки відповідно до статті 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії їх діяльності», але рішення про створення Первинної профспілкової організації приймала не Профспілка, а конференція працівників підприємства і одночасно було прийняте рішення про входження до Профспілки, що передбачено абзацом 2 пункту 6.2. Статуту Профспілки. Порядок реорганізації первинної профспілкової організації Профспілки Розділ 12 Статуту Профспілки не передбачає. Абзац 2 пункту 12.1. та пункт 12.3. Статуту передбачають порядок ліквідації первинної профспілкової організації. Крім того, Профспілка відповідно до пункту 1.1. Статуту Профспілки є добровільною громадською організацією. Отже, жодних порушень Статуту та чинного законодавства конференцією Первинної профспілкової організації при прийнятті рішення про її припинення допущено не було. Рішення про припинення в результаті реорганізації (приєднання) було прийняте конференцією Первинної профспілкової організації як уповноваженим органом відповідно до пункту 12.1. Статуту та зазначених положень ЦК України. Заявник вважає, що задекларований в Статуті Профспілки її статус як добровільної громадської організації також вказує на правомірність рішення конференції як органу, уповноваженого представляти інтереси членів Первинної профспілкової організації.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі Іатрідіс проти Греції ). Поняття законність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах Антріш проти Франції та Кушоглу проти Болгарії ).

Про необхідність досягнення справедливого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім цього, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанова Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 200/12227/17).

У відповідності до частини десятої статті 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд від 13 березня 2019 року у постанові у справі № 759/119/18, подібному до правовідносин, що виникли у даному спорі, зазначено, що згідно з частиною десятою ст. 151 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Така заборона Мін`юсту та/або його структурним підрозділам, зокрема, Офісу протидії рейдерству, вчиняти будь-які дії щодо виконання наказу Мін`юсту № 1567/5 від 27 травня 2024 року «Про задоволення скарг», в тому числі шляхом заборони Мін`юсту та/або його структурним підрозділам, зокрема, Офісу протидії рейдерству, анулювати реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 20 березня 2024 року № 015010309 «Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації», проведену державним реєстратором Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Спіріною М. В. щодо Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» є підміною рішення суду. Так у разі задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви запропонованим заявником способом, заявником буде досягнуто мети майбутнього позову про скасування наказу Мін`юсту, без розгляду справи по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілки працівників науки, виробництва та фінансів Публічне акціонерне товариство «Арселор Міттал Кривий Ріг» про забезпечення позову до подання позовної заяви з вимогами до Міністерства юстиції України, третя особа державний реєстратор Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Спіріна Марина Валеріївна, Всеукраїнська профспілка працівників науки, виробництва та фінансів про скасування наказу Міністерства юстиції України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя І. В. Литвинова