Номер провадження: 22-ц/813/2239/24
Справа № 495/6866/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бондаренко Ганни Євгенівни на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно за законом,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: ОСОБА_2 , в якому просила:

- встановити факт проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 30 січня 2008 року до моменту смерті спадкодавця, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- визнати її спадкоємцем 4-ої черги за законом;

- визнати за нею право власності на нерухоме майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , зокрема:

на 9/100 часток домоволодіння, загальною площею 23,9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 жовтня 1995 року, яке було видане згідно з розпорядженням від 02 жовтня 1995 року № 3773 Білгород - Дністровського органу приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету міської ради народних депутатів та які складаються з: житлового будинку літ. «Б», тамбура літ. «б1», 1- кухні; 2- житлова кімната; 3 - житлова кімната, житловою площею 15,4 кв.м.; сараю літ. «М»;

на 2/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , які складаються з житлового будинку літ. «З», 5-1 - коридор; 5-2 - кухня; 5-3 - житлова кімната, житловою площею 9,6 кв.м., 1/5 коридору, ІІІ, коридору, ІІ, сараю літ. «О», загального користування вбиральня літ. «Н».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , який на день смерті був зареєстрований разом з нею у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , проте разом з нею однією сім`єю проживав у квартирі її матері за адресою: АДРЕСА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на майно, яке належало йому на праві особистої власності, а саме на: 9/100 часток домоволодіння, загальною площею 23,9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та на 2/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Спадкоємець є її колишнім чоловіком, з яким вони побралися 27 квітня 1996 року, а 30 січня 2008 року розлучилися.

Проте, після розірвання шлюбу подружні стосунки між ними продовжували тривати, внаслідок чого чоловік залишився жити у квартирі її матері разом з нею, в свою чергу вона не знімалася з реєстрації з квартири, що належала чоловікові.

В зазначеній квартирі вони не проживали, адже в неї не має ванної кімнати та туалету, а у квартирі її матері все це є.

За життя чоловік заповіту не складав, тому після його смерті як спадкоємець четвертої черги за законом вона прийняла спадщину, адже 21 березня 2018 року звернулась з відповідною заявою до Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 не має.

Оскільки їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в неї відсутні документи, що підтверджують родинні відносини з померлим, вона звернулася з цим позовом до суду.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Бондаренко Ганна Євгенівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, Білгород-Дністровська міська рада Одеської області та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 до суду 30.01.2024 року о 14-30 годині не з`явились.

Від представника третьої особи ОСОБА_2 адвоката Бережної Т.Г. надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою ОСОБА_2 та перебування адвоката у відрядженні в м. Києві. Інших причин відкладення адвокатом Бережною Т.Г. у поданій заяві не наведено.

Аналізуючи подану адвокатом Бережною Т.Г. заяву про відкладення апеляційного розгляду справи, колегія суддів звертає увагу, що явка учасників розгляду справи до апеляційного суду не є обов`язковою.

Проте в будь-якому випадку учасник справи, який виявив бажання взяти участь у судовому засіданні, але з певних причин не може цього зробити, має повідомити про це суду і підтвердити обставини, що перешкоджають явці до суду, документально.

Адвокат Бережна Т.Г., надаючи до апеляційного суду, в якості представника третьої особи Чумаченка Д.Г., заяву про відкладення судового засідання, не додала до заяви будь-яких належних підтверджень про своє перебування у відрядженні в м. Києві (наказ про відрядження, документ про вибуття з м. Білгород-Дністровський Одеської області та прибуття до міста Київ), не наведено обґрунтувань про причини не надання відповідних документів, а також про готовність надати їх в подальшому.

Крім того адвокатом Бережною Т.Г. не виявлено ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку або приєднатися до відеоконференції, яка призначена апеляційним судом за клопотанням представника позивача-апелянта ОСОБА_1 адвоката Бондаренко Г.Є.

Відповідач Білгород-Дністровська міська рада Одеської області із заявою про відкладення розгляду справи не зверталась, про бажання взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку не клопотала.

Присутня в судовому засіданні в режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 адвокат Бондаренко Г.Є. не заперечувала проти розгляду справи за відсутності інших належно сповіщених сторін.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс Є. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин не явки до судового засідання представника ОСОБА_2 адвоката Бережної Т.Г. не встановлена та наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.І п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1)неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального

права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно за законом, суд першої інстанції виходив з того, що:

-позивачкою не надано до суду жодного доказу на підтвердження спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а на показах свідків неможливо встановити дійсність проживання однією сім`єю визначених осіб;

-відмова у встановленні факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем унеможливлює задоволення похідної вимоги про визнання права власності.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , який на день смерті був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с. 8);

-після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на майно, яке належало йому на праві особистої власності, а саме: 9/100 часток домоволодіння, загальною площею 23,9 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 жовтня 1995 року, яке було видане згідно з розпорядженням від 02 жовтня 1995 року № 3773 Білгород - Дністровського органу приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету міської ради народних депутатів та які складаються з: житлового будинку літ. «Б», тамбура літ. «61», 1- кухні; 2- житлова кімната; 3 - житлова кімната, житловою площею 15,4 кв. м.; сараю літ. «М»; 2/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , які складаються з житлового будинку літ. «З», 5-1 - коридор; 5-2 - кухня; 5-3 - житлова кімната, житловою площею 9,6 кв. м., 1/5 коридору, III, 1/2 коридору, II, сараю літ. «О», загального користування вбиральня літ. «Н».

В цілому домоволодіння складається з: музичної школи літ. «А», музичної школи літ. «Б», музичної школи літ. «В», житлового будинку літ. «З», житлового будинку літ. «Д», сараю літ. «О»; гаражу літ. «П»; сараю літ. «Р»; сараю літ. «С»; сараю літ. «Т»; сараю літ. «У»; сараю літ. «Л»; сараю літ. «К»; сараю літ. «І»; сараю літ. «Ж»; убиральні літ. «Н»; сараю літ. «М».

-27 квітня 1996 року позивач одружилася з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про одруження, (а.с. 6);

-30 січня 2008 року ними отримано свідоцтво про розірвання шлюбу у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород - Дністровському Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 7);

-відповідно до повідомлення державного нотаріуса Першої Одеської державної нотаріальної контори від 25 липня 2018 року, на усне звернення ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом померлого ОСОБА_3 повідомлено наступне: виникнення права прийняття спадщини зумовлюється фактом смерті спадкодавця до якого завжди приєднуються інші юридичні факти, а саме наявність спорідненості; згідно ЦК України для того, щоб спадкоємець був закликаний до спадкування за законом, необхідним, крім фактів смерті спадкодавця і відсутності заповіту, є також факт спорідненості з померлим, який дає підстави для зарахування даної особи до певної черги спадкоємців за законом (статті 1261-1265 ЦК України), на підтвердження цих фактів від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Оскільки між ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_3 відсутній ступінь кровного споріднення, тому для доведення факту постійного проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю не менш п`ять років, їй необхідно звернутися в суд з заявою про встановлення цього факту згідно статті 1264 ЦК України та Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року (а.с. 14).

До матеріалів справи в якості обґрунтування позовних вимог позивачем приєднані свідоцтво про поховання, акт № 48/18, відповідно до якого зі слів сусідів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жили разом та вели спільне господарство до моменту його смерті з моменту придбання квартири (а.с.15); довідку № 37/18, відповідно до якої ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 на момент смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала у нього на утриманні з 2012 року, проживали разом та вели спільне господарство, (а. с. 16); світлини /фото/позивача разом з ОСОБА_3 , що свідчать про їх перебування на весіллі та з рідними; відеофайл перебування разом на святкуванні.

Колегія суддів виходить з такого.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частин 3, 4 статті 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя.

Разом з тим, при застосуванні наведених приписів чинного законодавства слід враховувати, що у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік не перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак, проживають разом, ведуть спільне господарство, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, ззовні такі відносини подібні до шлюбних.

Встановлення факту позивачу необхідно для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 вказувала, що вона перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 27.04.1996 року до 30.01.2008 року, коли шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Проте після розірвання шлюбу фактичні сімейні та подружні стосунки між ними були збережені і продовжувалися до смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Весь час вони з померлим ОСОБА_3 , які і раніше під час шлюбу і до його розірвання, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки.

Позивач також пояснила, що ОСОБА_3 помер у віці 45 років і це відбулось дуже швидко і неочікувано - внаслідок скоротечного запалення легенів, і їх плани на подальше спільне життя не відбулись.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року, яким кореспондують положення статей 12, 81 чинного ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і піддягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 57 ЦПК України 2004 року, якій кореспондують положення статі 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відмовляючи у встановленні факту проживання позивача з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції не взяв до уваги акт № 48/18 та довідку № 37/18, відповідно до яких ОСОБА_1 перебувала на утриманні з 2012 року у померлого ОСОБА_3 , проживали разом та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_3 , пославшись на те, що відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 19 липня 2022 року трудовий договір, з головою ОСББ «Затишна Оселя 2016» ОСОБА_4 , книга обліку актів, дублікат акту № 48/18 від 27 березня 2018 року; довідка № 37/18 в ОСББ «Затишна Оселя 2016» та інші документи з вільними зразками відбитків печаток в ОСББ «Затишна Оселя 2016» відсутні.

Між тим до справи додано копія протоколу допиту свідка ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 0000536 від 13.05.2022 року, з якого вбачається, що Сазанська є головою ОСББ «Затишна оселя 2016» з вересня 2019 року. До цього головою даного ОСББ була ОСОБА_6 , яка до сьогодні не передала документи: трудовий договір, з головою ОСББ «Затишна Оселя 2016» ОСОБА_4 , книга обліку актів, дублікат акту № 48/18 від 27 березня 2018 року; довідка № 37/18 в ОСББ «Затишна Оселя 2016».

Як вбачається з матеріалів справи, яка переглядається, позивач звернулась до суду з позовом 31.07.2018 року і до позову були додані довідка № 37/18 за підписом голови ОСББ «Затишна Оселя 2016» ОСОБА_4 датована 27.03.2018 року про перебування ОСОБА_1 на утриманні у ОСОБА_3 з 2012 року та акт № 48/18 датований 27.03.2018 року, яким головою ОСББ «Затишна Оселя 2016» ОСОБА_4 завірені підписи сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом з часу придбання квартири АДРЕСА_5 .

При таких обставинах довідка та акт підписані, завірені та видані ОСОБА_4 , як особою, яка на час їх складення і на час звернення ОСОБА_1 з позовом до суду у липні 2018 року, обіймала посаду голови ОСББ «Затишна Оселя 2016».

Тому сам по собі факт відсутності їх серед документації, яка мала бути передана новому голові ОСББ ОСОБА_5 у вересні 2019 року, не є достатньою підставою для неприйняття даного акту до уваги.

Крім того, суду слід було звернути увагу та надати оцінку також тій обставині, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі на протязі майже 12 років - з 27.04.1996 року до 30.01.2008 року і станом на час смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , вони фактично разом проживали у квартирі, яка належить матері позивача ОСОБА_1 , а зареєстрованими були - у квартирі, яка належала ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто ОСОБА_1 залишалась бути зареєстрованою у квартирі свого колишнього чоловіка протягом майже 10 років з часу розірвання між ними шлюбу у січні 2008 року, а ОСОБА_3 в свою чергу залишився фактично проживати разом з колишньою дружиною у квартирі її матері (своєї колишньої тещі).

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень у провадженні Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала справа про адміністративне правопорушення № 3-1623/11 про вчинення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (вчинення ДТП 10.04.2011 року о 18:05 годин під час керування нею «Мазда 3»державний номер НОМЕР_1 та зіткнення «Мазда 3»державний номер НОМЕР_1 у зв`язку невиконання вимог дорожнього знаку Перевага зустрічного руху»). Серед установчих даних про водія ОСОБА_1 зазначено її місце роботи та посада - АТ «Приватбанк», касир, а також адреса її мешкання: АДРЕСА_2 .

Тобто, позивач ОСОБА_1 через 3 роки після розірвання шлюбу залишалась зареєстрованою у квартирі колишнього чоловіка ОСОБА_3 і в подальшому зберегла цю реєстрацію до смерті ОСОБА_3 у січні 2018 року.

Обставини спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 підтвердили в якості свідків кілька не пов`язаних між собою осіб, серед яких - сусіди по місцю фактичного проживання та місцю реєстрації ( ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ), знайомі - ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ), колеги ОСОБА_3 по роботі в органах внутрішніх справ ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ), та інші.

Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази та встановлені у справі обставини у сукупності, колегія суддів не погоджується з висновком районного суду про недоведеність ОСОБА_1 факту спільного проживання з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю з 30.01.2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Оскільки фактичне спільне проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривало більше 5 років, що передувало смерті ОСОБА_3 , встановлення такого факту породжує юридичні наслідки щодо прийняття спадщини і набуття позивачкою статусу спадкоємця.

Тому рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю з 30.01.2008 року (дня розірвання шлюбу між ними) до ІНФОРМАЦІЯ_4 (дня смерті ОСОБА_3 ).

Визнання спадкоємцем 4-ї черги за встановлення в судовому порядку факту спільного проживання особи зі спадкодавцем на протязі не менше 5 років є компетенцією нотаріуса.

Будь-яких доказів неможливості прийняття нотаріусом заяви про прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_3 з доданням судового рішення про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на протязі не менше 5 років, що передували відкриттю спадщини, позивачем до позову не додано.

Тобто набуття ОСОБА_1 статусу спадкоємця 4-ї черги відбувається одночасно з прийняттям нотаріусом від неї заяви про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Що стосується вимог про визнання права власності на спадкове майно, то колегія суддів звертає увагу, що докази про неможливість видачі такого свідоцтва нотаріусом в матеріалах справи відсутні (загублення чи втрата правовстановлюючих документів на нерухоме майно).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у провадженні суду перебуває невирішений спір щодо визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, який ініційований братом померлого ОСОБА_3 ОСОБА_2 .

У разі задоволення судом позову ОСОБА_2 і визначення йому додаткового строку на подання заяви на прийняття спадщини і набуттям рішенням законної сили, ОСОБА_2 набуває статус спадкоємця 2-ї черги.

Тобто вирішувати питання про визнання права власності за ОСОБА_1 , як спадкоємцем 4-ї черги, є ще і передчасним.

Тому в цій частині вимог позов ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог - встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем. В решті вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бондаренко Ганни Євгенівни - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 липня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно за законом - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 30 січня 2008 року до моменту смерті спадкодавця, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В решті позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 14.02.2024 року

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова