КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/2771/18 Головуючий у 1 інстанції: Баличева М.Б.
провадження №22-ц/824/2932/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього ( ОСОБА_2 ) на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 січня 2012 року, а саме з частини до 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.08.2004 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з погіршенням сімейних стосунків, 30.09.2010 року шлюб між ними було розірвано.

18.01.2012 року Вишгородським районним судом Київської області з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх дітей у розмірі частини від всіх видів доходу (заробітку).

21.07.2015 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені та ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав щодо їх спільних дітей.

Позивач зазначив, що від січня 2011 року він працював в ПрАТ «ДАТАГРУП» на посаді інженера та його середньомісячний дохід складав близько 12 000 гривень. На підставі виданого 29.02.2012 року Вишгородським районним судом Київської області виконавчого листа №2-279/12 із заробітної плати позивача на користь ОСОБА_1 щомісячно стягувалися аліменти. Від середини 2017 року матеріальний стан позивача та стан його здоров`я істотно погіршилися у зв`язку з чим він не має можливості сплачувати відповідачці аліменти у визначеному рішенням суду розмірі. Позивач також вказав, що 06.08.2017 року він потрапив у дорожньо - транспортну пригоду, в результаті якої отримав важкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим від 07.08.2017 року до 09.09.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні. Через отриманні під час дорожньо - транспортної пригоди тілесні ушкодження, від 31.05.2018 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням з ураженням опорно - рухового апарату. Тривале та тяжке лікування потягло за собою значні фінансові труднощі. Крім того, у зв'язку зі станом здоров`я позивач був вимушений звільнитися з роботи та позбавитися єдиного джерела для існування. Крім того, вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.03.2018 року з позивача на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стягнуто 100 000 гривень та 50 000 гривень моральної шкоди та 4 000 гривень витрат на правову допомогу. На підставі викладеного, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено.

Зменшено розмір аліментів які стягуються, відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18.01.2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з частини до 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити у позовних вимогах.

Вказувала, що у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачкою та відповідачем по справі повісток про виклик в судове засідання та заочного рішення суду. Вона не отримувала жоднихпроцесуальних документів і доказів отримання відповідачем копії судового рішення та повісток про виклик в судове засідання в електронній формі матеріалисправи також не містять.

На підставі вищенаведеного вважає, що можна зробити висновок, що Вишгородським районним судомКиївської області у справі №363/2771/18 були грубо порушені її права, які гарантовані статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також зазначає, що вона не отримувала, як сторона по справі, ні позовної заяви про зменшення розміру аліментів, ні додатків до неї, а отже, даний факт унеможливлює формування відзиву на позовну заяву, оскільки стороні відповідача не надана позовна заява, та невідомі докази, на яких базуються позовні вимоги позивача.

Будучи позбавленою своїх процесуальних прав на отримання копії позовної заяви та додатків до неї, що є порушенням ст.ст.83, 177 ЦПК України, сторона відповідача може лише формувати свою думку, виходячи із вже прийнятого заочного рішення суду.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача щодо зміни його фінансового стану підтверджуються належними доказами, які містяться в матеріалах справи. Крім того, з моменту прийняття Вишгородським районним судом Київської області 18.01.2012 року рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, його матеріальне становище, стан його здоров`я значно змінилися, що є обов`язковою умовою у розумінні ст.192 СК України для зменшення розміру аліментів.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що від 28 серпня 2004 року до 30 вересня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і в свідоцтві про народження дітей сторони записані їх батьками.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.09.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 11.10.2010 року.

Встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18.01.2012 року стягнуто щомісячно на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на утримання малолітній дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від 18.11.2011 року до їх повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно. Рішення суду набрало законної сили 31.01.2012 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21.07.2015 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав щодо його дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду набрало законної сили 03.08.2015 року.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З трудової книжки серія НОМЕР_1 , заведеної на ім`я ОСОБА_2 видно, що останній від 10.01.2011 року до 11.06.2018 року працював в ПрАТ «ДАТАГРУП» на посаді інженера та був звільнений із займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України на підставі наказу №1312 від 07.06.2018 року.

Із звіту ПрАТ «ДАТАГРУП» про здійснені відрахування та виплати на підставі ВП НОМЕР_2 по справі №2-279/12 від 29.02.2012 року із заробітної плати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було утримано частину його доходу, та за період від 01.01.2017 року до 31.12.2017 рік виплати ОСОБА_1 становили 46 288, 09 гривень.

06.08.2017 року ОСОБА_2 потрапив у дорожньо - транспортну пригоду, в результаті якої отримав важкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим від 07.08.2017 року до 09.09.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою Вишгородської ЦРЛ, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23.05.2018 року, індивідуальною програмою реабілітації інваліда №445 від 31.05.2018 року, виписним епікризом №9819 із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення ЧМЛ №2 від 07.08.2017 року.

Через отриманні під час дорожньо - транспортної пригоди тілесні ушкодження від 31.05.2018 року ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням з ураженням опорно - рухового апарату.

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.03.2018 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22.06.2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та стягнуто на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 100 000 грн., 50 000 грн. моральної шкоди та 4 000 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи даний позов, суд вірно виходив з принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо матеріального забезпечення дитини, передбаченого ст.ст.141, 180 СК України, а також приділив першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року.

За ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

Твердження позивача щодо зміни його фінансового стану підтверджуються належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Також, з моменту прийняття Вишгородським районним судом Київської області 18.01.2012 року рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей його матеріальне становище та стан здоров`я значно змінилися, що є обов`язковою умовою у розумінні ст.192 СК України для зменшення розміру аліментів.

Враховуючи в сукупності обставини та матеріали справи, а саме: підтвердження позивачем обставин, визначених ст.192 СК України, яка визначає обставини, за якими суд має право зменшити розмір аліментів, зважаючи на розмір доходу позивача та сплату аліментів позивачем, а також, зважаючи на те, що відповідно до положень ст.141 СК України рівнозначний обов`язок щодо утримання дитини покладається як на позивача, так і на відповідача по справі, тому суд прийшов до вірного висновку про наявність обґрунтованих та законних підстав для задоволення позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів, які стягуються відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18.01.2012 року.

На підставі наведеного, суд першої інстанції вірно вважав за можливе зменшити розмір аліментів, які стягуються, відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18.01.2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, з частини до 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: