Справа № 569/8970/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення

В засіданні приймали участь:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача: ОСОБА_3 ;

представник відповідача: Дупак В. Г.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд: усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення та надання ключа від вхідних дверей квартири.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні його частиною квартири, що полягає у відсутності доступу до житла, незважаючи на його звернення та спроби вселитися.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

28.09.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого, відповідач заперечує щодо задоволення позову, з огляду на те, що позивачем не доведено, що ОСОБА_2 чиняться перешкоди у користуванні квартирою. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач та його представник у судовому засіданні 18.01.2024 підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.01.2024 просив суд відмовити у у задоволенні позову, враховуючи те, що позивачем не доведено, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.2021, виданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О. А. та зареєстрованого в реєстрі за №1476, позивач - ОСОБА_1 успадкував після смерті матері, ОСОБА_4 , 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Право власності позивача на вказану частку квартири було зареєстроване у встановленому законодавством порядку, що стверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав №330645238 від 28.04.2023.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав, власником 2/3 частки у справі спільної часткової власності є відповідач у справі - ОСОБА_2 .

Як стверджує позивач, відповідачем у справі чиняться перешкоди у користуванні його частиною квартири, що полягають у відсутності доступу до житла незважаючи на його звернення та спроби вселитися.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

У постановах від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 12.04.2023 у справі №130/3505/21 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Так, судом встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки, вони є співвласниками спірної квартири. Крім того, позивач позбавлений права вільно користуватися своєю власністю, оскільки відповідач не надає йому ключі від спірної квартири, чим здійснює перешкоди у користуванні цією квартирою.

Доводи представника відповідача про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами вчинення відповідачем позивачу перешкод у користуванні житловим приміщенням, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема тим, що відповідач за наявності доброї волі до вирішення спору, за вказаний період мав достатньо часу та можливостей передати ключі від вхідних дверей спірної квартири позивачу, однак цього не зробив. Крім того, вказані обставини також стверджуються поясненнями сторін про наявність конфліктної ситуації з приводу користування цим житлом, зокрема, відповідача, наданими у судовому засіданні 20.09.2023.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи надані докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073, 60 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення та надання ключа від вхідних дверей квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073, 60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене та підписане 19.01.2024.

Суддя Левчук О. В.