РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/2030/23

Провадження № 22-ц/4815/47/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання - Пиляй І С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та

піклування Шпанівської сільської ради Рівненського району

Рівненської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний виконавець

Папроцький Андрій Андрійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Татарчук Лариси Ігорівни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 вересня 2023 року у складі судді Кушнір Н. В., ухвалене в м. Рівне об 11 годині 15 хвилин, повний текст рішення складено 14 вересня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, приватний виконавець Папроцький Андрій Андрійович, в якому просив визнати дії відповідача неправомірними щодо реєстрації у предметі іпотеки, позбавити ОСОБА_3 права користування житловим будинком зі зняттям з реєстраційного обліку у відповідному повноважному органі.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 06 вересня 2023 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, представник ОСОБА_1 - адвокат Татарчук Л. І. оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Татарчук Л. І. зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що відповідач зареєструвала у квартирі, що є предметом іпотеки, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.07.2015 року, в той час, як договір іпотеки укладений 20.12.2013 року), тим самим порушуючи норми договору іпотеки. Наявність осіб, зареєстрованих у квартирі, що є предметом іпотеки без згоди позивача, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки, буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Таким чином, з метою захисту права позивача на виконання порушених зобов`язань шляхом реалізації іпотечного майна в рамках виконавчого провадження, існує потреба у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) малолітньої особи, яка була зареєстрована відповідачем у порушення умов Договору іпотеки. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Федорков В. І. вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 20 грудня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики грошей у розмірі 371 000 грн. (еквівалент 46 415,61 доларів США).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, того ж дня укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П., реєстровий №1114, за умовами якого іпотекодавець передає в заставу іпотекодержателю житловий будинок житловою площею 85,3 кв. м., загальною площею 178,7 кв. м., по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :07:035:0494, загальною площею 0,1228 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2020 року у справі №570/3003/18 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 1 314 049 грн. 13 коп.

Виконавчий лист, виданий у цій справі, передано на виконання приватному виконавцю виконавчого округу Рівненської області Папроцькому Андрію Андрійовичу, який постановою від 02.11.2021 відкрив виконавче провадження НОМЕР_1 з його виконання.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неможливості виконання рішення суду про стягнення боргу в зв`язку із реєстрацією у предметі іпотеки неповнолітньої особи, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій відповідачки щодо реєстрації у предметі іпотеки неповнолітньої особи неправомірними, а також про позбавлення цієї особи - ОСОБА_3 права користування житловим будинком зі зняттям з реєстраційного обліку у відповідному повноважному органі.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ч.4 ст.9 ЖК України, де визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно з ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до листа Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 11.01.2022 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 23.12.2009 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 07.09.2013 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 07.09.2013 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - з 23.12.2009 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 11.07.2015 року.

За умовами договору іпотеки (п.4.10.), посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П., реєстровий №1114, від 20 грудня 2013 року, який укладено між сторонами, прав неповнолітніх та/чи малолітніх щодо предмету іпотеки не існує, що підтверджуються довідкою, виданою Шпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області, №3848 від 16 грудня 2013 року.

Згідно із п.6.1.8. договору іпотеки іпотекодавець зобов?язаний не реєструвати в будинку, що є предметом іпотеки, місця перебування будь-яких осіб без письмового дозволу іпотекодержателя.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у житловому будинку, який є предметом іпотеки, після укладення договору іпотеки - 11.07.2015 року - без дозволу іпотекодержателя та всупереч п. 6.18 договору іпотеки.

Згідно з вимогами частини третьої статті 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Тобто вселення ОСОБА_3 у спірний житловий будинок відбулося всупереч вимогам договору іпотеки та прямій забороні, що міститься у Законі України «Про іпотеку».

Реєстрація місця проживання неповнолітньої особи з порушеннями вимог закону та договору іпотеки іпотекодавцем ОСОБА_2 у житловому будинку, який є предметом іпотеки, не може використовуватися учасниками цивільного обороту з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого його продажу для погашення боргу.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, шо залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Згідно ч. 2 ст. 10 цього Закону, іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Нормами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або ненапежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч. З ст. 33 цього Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідачка зареєструвала у квартирі що є предметом іпотеки, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.07.2015 року (в той час як договір іпотеки укладений 20.12.2013 року), тим самим порушуючи норми договору іпотеки.

Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідачки щодо реєстрації в помешканні неповнолітньої особи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач у суді вказала, що реєстрація малолітньої особи була здійснена в ході виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/6898/14-ц, яким визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 із мамою ОСОБА_5 .

Однак, власником іпотечного майна є ОСОБА_2 , а рішення Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/6898/14-ц стосується ОСОБА_5 .

Суд також враховує, що у рішенні Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/6898/14-ц визначено місце проживання дитини з мамою, але не вказано, що воно визначене саме за адресою АДРЕСА_1 . Ця дреса вказана лише в контексті реквізитів позивача у цій справі і не визначена як обов`язкове місце проживання дитини.

ОСОБА_2 як власник іпотечного майна, а також як зобов`язана сторона за договором іпотеки, повинна була не допускати реєстрації в будинку, що є предметом іпотеки, місця перебування будь-яких осіб без письмового дозволу іпотеко держателя, тобто позивача у справі.

Посилання відповідача на те, що порушення п. 6.1.8. Договору іпотеки є лише підставою для застосування іпотекодержателем відповідних санкцій, а також виникнення права на звернення стягнення на предмет іпотеки не спростовує того факту, що має місце порушення права іпотекодержателя, яке він може захистити у суді в обраний спосіб - скасування рішення про реєстрацію місця проживання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію особи за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація особи у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України`і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав позивача як іпотекодержателя.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.

Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи, за цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання неправомірними дій фізичної особи, апеляційний суд враховує, що така категорія спорів як визнання неправомірними дій фізичної особи не належить до юрисдикції загальних судів, які, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України, у порядку цивільного судочинства розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи спір у подібних правовідносинах, у постанові від 22.03.2023 у справі № 361/ 44/81/19 вказала: "Разом з тим, і суд першої інстанції, і апеляційний суд встановили, що ОСОБА_1 вселилася до житлового будинку, який є предметом іпотеки, після укладення договору іпотеки без дозволу іпотекодержателя.

Згідно з вимогами частини третьої статті 9 Закону № 898-IV іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Тобто вселення ОСОБА_1 у спірний житловий будинок відбулося всупереч вимогам договору іпотеки та прямій забороні, що міститься у Законі № 898-IV.

Реєстрація місця проживання з порушеннями вимог закону та договору іпотеки доньки іпотекодавця ОСОБА_1 у житловому будинку, який є предметом іпотеки, не може використовуватися учасниками цивільного обороту з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого його продажу для погашення боргу.

З урахуванням викладеного наявні обґрунтовані підстави для задоволення позову про виселення ОСОБА_1 із житлового будинку на АДРЕСА_1 та скасування реєстрації її місця проживання".

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності із нормами закону, беручи до уваги судову практику Верховного Суду, апеляційний суд приходить до переконання про те, що наявність осіб, зареєстрованих у будинку АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки, без згоди позивача, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки перешкоджатиме реалізації цього предмета іпотеки.

Висновок місцевого суду про те, що дитина ОСОБА_3 набув право користування вказаним житлом як член сім`ї власника відповідно до ст.405 ЦК, ст.18 Закону «Про охорону дитинства» та зберігає це право протягом часу перебування будинковолодіння в іпотеці, суперечить положенням Закону України «Про іпотеку», умовам укладеного між сторонами іпотечного договору та порушує права іпотеко держателя, позивача у справі.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Натомість порушення умов договору іпотеки дозволяє відповідачу як боржнику за довго ром позики уникнути виконання своїх зобов`язань, адже призводить до неможливості реалізації з метою задоволення вимог кредитора предмету іпотеки, яким ця позика забезпечена.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до п. 50 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).

Таким чином, з метою захисту права позивача на виконання порушених зобов`язань шляхом реалізації іпотечного майна в рамках виконавчого провадження, апеляційний суд вважає за необхідне у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) неповнолітньої особи, яка була зареєстрована відповідачкою у порушення умов договору іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю ІІ групи.

При цьому, за подання до суду першої інстанції та за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції за дві вимоги немайнового характеру (визнання протиправними дій; скасування рішення про реєстрацію місця проживання) належить до сплати судовий збір в загальній сумі 5 368,00 грн.. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (50% від заявлених) з відповідача ОСОБА_2 на користь державного бюджету підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Татарчук Лариси Ігорівни задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 вересня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, приватний виконавець Папроцький Андрій Андрійович, про визнання протиправними дій та скасування рішення про реєстрацію місця проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку у відповідному органі.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету (кодом класифікації доходів бюджету 22030101 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України, 050)»: Номер рахунка: UA0017527, Одержувач: ГУК у Рівн.обл/Рівнен.міст.тг/22030101, Назва рахунка: Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) - Рівненський апеляційний суд, Реквізити одержувача:Код , Банк: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 січня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.