ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 522/6993/18

провадження № 61-8765св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: ОСОБА_5 , орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року у складі судді Шенцевої О. П. та постанову Одеського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Князюка О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 , діючи від свого імені та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про виселення та вселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що мати позивача - ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира). Позивач та її малолітній син - ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали у вказаній квартирі.

Протягом декількох років тривають судові процеси з приводу власності на вказану квартиру між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 01 серпня 2006 року між ОСОБА_5 та АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір № 014/0043/82/61804 та іпотечний договір, предметом якого є квартира № 6 . Надалі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за вказаними договорами ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», який в свою чергу відступив право вимоги за цими договорами ОСОБА_8 11 вересня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу квартири № 6 , а 17 вересня 2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу цієї ж квартири та зареєстроване право власності на квартиру за нею.

22 грудня 2015 року ОСОБА_10 , діючи від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності від 18 грудня 2015 року № 708, звернувся до Приморського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про зняття з реєстрації місця проживання позивача та її сина за вказаною адресою. У зв`язку з цим було знято з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_2 як таких, що втратили право користування житловим приміщенням (за заявою нового власника). Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року її позов задоволено: визнано протиправними дії Приморського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо зняття з реєстрації місця проживання її та її малолітнього сина. Зобов`язано Департамент скасувати внесені до реєстраційного обліку відомості про зняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено позивачам у задоволенні позову. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 липня 2017 року постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2016 року скасована, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року залишена в силі.

Проте, поки тривали судові процеси, позивача з її малолітнім сином виселили із зазначеної квартири. Також відповідачі встановили залізну решітку у парадному, яка перекриває доступ до спірної квартири. Тому її з малолітнім сином виселено незаконно.

Просила суд:

виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 ,

усунути перешкоди шляхом демонтування залізної решітки з дверима, що знаходяться на другому поверсі парадного;

вселити її та малолітнього ОСОБА_2 2013 року народження, в квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 23 травня 2023 року, позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_1 та її малолітнього сина - ОСОБА_2 2013 року народження в квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволеної вимоги про вселення мотивоване тим, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 липня 2017 року (справа № 815/1785/16) встановлено протиправне зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та її малолітнього сина за адресою: АДРЕСА_3 . Позивачка з 23 жовтня 2012 року зареєстрована за вказаною адресою, а її малолітній син ОСОБА_2 - з 23 серпня 2013 року. На підставі доводів позивача, суд дійшов висновку, що відповідачі чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою, не допускаючи позивача та її сина до житлового приміщення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що сам факт переходу права власності на житло до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх. Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання. Схожий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-298 цс 19). Встановивши, що позивачі є, відповідно, дочкою та неповнолітнім внуком колишнього власника житла ОСОБА_5 , які зі згоди та її дозволу вселилися у спірну квартиру та були у ній належним чином зареєстровані і на час фактичного виселення позивачів та створення їм перешкод у доступі до житла було відсутнє судове рішення про припинення сервітуту (права користування позивачами житлом), а позивачі були протиправно зняті з реєстраційного обліку, у них відсутнє інше житло, яке б належало їм на праві власності (користування), суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для їх вселення.

Доводи апеляційної скарги, що новий власник житла ОСОБА_6 не давала позивачам згоди на вселення та користування належним їй житлом, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вселення позивачів у квартиру відбулось зі згоди колишнього власника житла ОСОБА_5 , ще до набуття ОСОБА_6 права власності на спірну квартиру (17 вересня 2014 року). Посилання апеляційної скарги на наявність у позивачів іншого житла є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 була належним чином повідомлена про дату час і місце проведення судового засідання, призначеного на 30 вересня 2020 року 14:15 год. шляхом вручення їй судової повістки (т. 2, а. с. 50).

Аргументи учасників справи

У червні 2023 року ОСОБА_3 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить рішення судів скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано, зокрема тим, що з тексту постанови апеляційного суду від 23 травня 2023 року вбачається, що «будучи належним чином в розумінні ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомленими про дату, час і місце розгляду справи учасники справи, зокрема ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 23 травня 2023 року на 14-30 г. не з 'явилась». Однак вказане не відповідає дійсності, оскільки вона у зв`язку з тим, що 24 лютого 2022 року о 5 ранку російська федерація почала повномасштабну війну проти України, виїхала зі своєю сім`єю до м. Артан, Франція, де з 05 березня 2022 року і по цей день перебуває.

У листопаді 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення - без змін.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, щонаведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях порушив норми процесуального права: пункт 5 частини першої, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палата Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13, від 02 жовтня 2019 року у справі № 644/6646/14, від 25 лютого 2021 року у справі № 761/26620/16).

Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про продовження строку для подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_3 відмовлено.Відзив ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року клопотання ОСОБА_3 про зупинення виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 30 вересня 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 23 травня 2023 року задоволено. Зупинено виконання оскаржених судових рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2023 року продовжено ОСОБА_1 строк для подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_3 до 06 листопада 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 366 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України).

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частини друга, п`ята, шоста, восьма статті 128 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом).

У частині тринадцятій статті 128 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) передбачено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження

№ 61-13667сво21) зазначено, що «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2023 року у справі № 495/6258/20 (провадження № 61-3992св23) вказано, що «можливість повідомлення учасника справи, зокрема, за допомогою засобів мобільного зв`язку передбачена у частинах дев`ятій, тринадцятій статті 128 ЦПК України. Відповідно суд може повідомляти учасника справи про розгляд справи з використанням засобів мобільного зв`язку шляхом надіслання текстових повідомлень виключно за наявності відповідної письмової заяви такого учасника справи. Проте, у справі, що переглядається, у суду апеляційної інстанції не було умов, передбачених частинами дев`ятою, тринадцятою статті 128 ЦПК України, для застосування такого способу сповіщення ОСОБА_2 про апеляційний розгляд, адже ЦПК України не передбачає термінової необхідності у розгляді цієї справи та в матеріалах справи немає відповідної заяви про виклик відповідача до суду за допомогою засобів мобільного зв`язку. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 666/6309/13-ц (провадження № 61-1121св22), від 10 листопада 2022 року у справі № 440/222/19 (провадження № 61-8993св22) та від 31 січня 2023 року у справі № 693/812/21 (провадження № 61-11611св22). Підсумовуючи, Верховний Суд констатує, що доказів належного повідомлення ОСОБА_2 та/або його представника про дату, час і місце судового засідання у матеріалах справи немає».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

судова повістка ОСОБА_3 про розгляд справи 29 березня 2022 року повернулася до апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 247, т. 2);

судова повістка про розгляд справи 23 серпня 2022 року, 14 лютого 2023 року, 23 травня 2023 року надсилалися апеляційним судом ОСОБА_3 смс-повідомленням на номер телефону (а. с. 27, 28, 41, 42 т. 3);

в матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_3 чи її представника про можливість повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом надсилання їй текстових повідомлень з використанням засобів мобільного зв`язку;

не викладена така заява і в апеляційній скарзі ОСОБА_3 , а у відомостях про засоби зв`язку вказано - «пошта», номер телефону не вказаний (а. с. 75 т. 2);

ОСОБА_3 не брала участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції;

у судовому засіданні 23 травня 2023 року була присутня ОСОБА_11 . Згідно зі змістом оскарженої постанови апеляційного суду «у зв`язку з явкою до судового засідання 23.05.2023 року адвоката Чебан С.В. з довіреністю на представництво інтересів ОСОБА_6 , строк дії якої закінчився 08.02.2023 року, а інших документів на представництво інтересів ОСОБА_6 адвокатом Чебан С.В. не надано, колегією суддів не допущено участь у судовому засіданні адвоката Чебан С.В. в якості представника ОСОБА_6 ».

За таких обставин в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення апеляційним судом ОСОБА_3 (її уповноваженого представника) про дату, час і місце судового засідання, зокрема, призначеного на 23 травня 2023 року, в якому апеляційний суд ухвалив оскаржене рішення.

Суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення (частина четверта статті 401 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Оскільки ОСОБА_3 обґрунтовує касаційну скаргу тим, що апеляційний суд не повідомив її про розгляд справи, і ця обставина підтверджена, оскаржена постанова апеляційного суду підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Тому суд касаційної інстанції інші підстави відкриття касаційного провадження не перевіряє.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржена постанова апеляційного суду постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 23 травня 2023 року скасувати.

Справу № 522/6993/18направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Одеського апеляційного суду від 23 травня 2023 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Краснощоков

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов