АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року

м. Чернівці

справа № 727/970/22

провадження 822/182/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач та третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

відповідач за зустрічним позовом Моторно (транспортне) страхове бюро України,

апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 листопада 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Ярема Л.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів.

Вказував на те, що 01 червня 2020 року, на перехресті вул. Героїв Майдану та вул. Каспрука в м.Чернівці, при виїзді з другорядної на головну дорогу, керуючи автомобілем марки «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з транспортним засобом «Рено Меган Сценік», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого був пошкоджений даний автомобіль, який на праві власності належить ОСОБА_3

03 червня 2020 року відповідач, як водій пошкодженого автомобіля, звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, а 18 серпня 2020 року ОСОБА_3 , як власник, звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказує, що він, як винуватець ДТП, 19 червня 2020 року провів розрахунок за відшкодування морально-матеріальних збитків в розмірі 1300 доларів США, що еквівалентно, згідно офіційного курсу НБУ, станом на 19 червня 2020 року 34788 гривень.

Однак, відповідач, отримавши кошти за спричинені збитки, транспортний засіб не відновив, приховав від власника авто та від МТСБУ факт розрахунку. У зв`язку із чим, страхове бюро звернулось із позовом про повернення грошової компенсації за пошкодження автомобіля. 01 жовтня 2020 року, МТСБУ здійснило виплату грошової компенсації за пошкодження автомобіля в сумі 46825 гривень 47 коп.

Вважає, що кошти відповідач отримав безпідставно, оскільки на той момент вже звернувся із заявою про відшкодування збитків до МТСБУ, та в подальшому, така сума була йому виплачена, ремонт здійснено за кошти страхового бюро, а тому вважає, що підстави на отримання відшкодування збитків відпали. 01 грудня 2021 року звертався до відповідача із листом про досудове врегулювання спору із пропозицією добровільно повернути безпідставно отримані кошти.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 37414 гривень, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень та сплачений судовий збір.

У травні 2022 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, третьої особи ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Посилаючись на те, що він є власником транспортного засобу «Renault Megane Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , який внаслідок ДТП, яке відбулось 01 червня 2020 року, зазнав значних технічних ушкоджень. На момент вчинення ДТП автомобіль ОСОБА_1 застрахований не було.

Вважає, що саме він є потерпілим, в силу Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів».

Звертався до МТСБУ із заявою про виплату йому регламентної виплати в розмірі 91934 гривень 18 коп., на що 05 жовтня 2020 року отримав тільки частину регламентної виплати в сумі 46825 гривень 47 коп. Такі дії вважає незаконними та такими, які свідчать про часткове ухилення від виконання прямого обов`язку по відшкодуванню шкоди завданої його автомобілю.

Вказує, що відповідно до висновку експерта №54-06-20 від 01 липня 2020 авто-товарознавчої експертизи, матеріальний збиток становить 91934 гривень 18 коп., вартість відновлювального ремонту 142 067 гривень35 коп.

Зазначає, що дійсно 19 червня 2020 року, його син, в рахунок часткового відшкодування збитків непокритих регламентною виплатою, одержав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1300 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на 19 червня 2020 року складає 34792 гривень 29 коп., які передав йому.

Просив суд в задоволенні первісного позову відмовити. Також, як потерпілий, який зазнав майнової шкоди, просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь частину регламентної виплати, за шкоду завдану автомобілю, в розмірі 45108 гривень 71 коп., стягнути з ОСОБА_1 на його користь решту збитків не покритих страховим відшкодуванням, у зв`язку із пошкодженням автомобіля в сумі 15340 гривень 88 коп. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 37414 гривень.

У стягненні витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в сумі 10000 гривень відмовлено.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_3 частину регламентної виплати (страхове відшкодування) в сумі 8640 гривень 57 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування шкоди кошти, в розмірі 1300 доларів США, надалі повторно отримав суму страхового відшкодування від страхового бюро в розмірі 46825 гривень 47 коп., яке також стягнуто з ОСОБА_1 , в порядку регресу, за рішенням суду, яке набрало законної сили. А тому, підстава для отримання коштів у розмірі 1300 доларів США відповідачем відпала, відповідач на даний час утримує їх та не повертає позивачу, що є порушенням прав позивача.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що він підлягає частковому задоволенню та стягненню на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування в розмірі, що не перевищує регламентну виплату МТСБУ, і саме: з відповідача МТСБУ у розмірі 8640 гривень 57 коп., що становить різницю між сумою, визначеною експертом Россохою І.В., у висновку№СЕ-19/126-23/197-АВ від 10 січня 2023 року та виплаченим страховим відшкодуванням ОСОБА_4 ( 55466 гривень 04. коп. 46825 гривень 47 коп. =8640 гривень 57 коп.).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення вказаних витрат.

Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норма матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договором про надання правової допомоги від 17 листопада 2021 року визначено фіксований розмір гонорару адвоката, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягнення вказаних витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норма матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кошти у сумі 1 300 доларів США ОСОБА_2 отримав 19 червня 2020 року від ОСОБА_1 не безпідставно, а як частину завданої автомобілю шкоди, яка не покрита розміром страхового відшкодування, відповідно до приписів ч. 1 ст. 1194 ЦК України, в рамках існуючого деліктного зобов`язання, яке виникло у ОСОБА_1 , внаслідок ДТП, яка сталося, з вини останнього, 01 червня 2020 року.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

01 червня 2020 року, приблизно о 13.40 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Чернівці, на перехресті нерівноправних доріг по вул. Героїв Майдану Каспрука, при виїзді з другорядної на головну дорогу, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» у русі транспортному засобу, здійснив зіткнення з транспортним засобом Рено, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що призвело до механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим порушив п. 16.11, 13.1, 2.3 б, 8.4.Б Правил дорожнього руху України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 червня 2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень на користь держави (т.1 а.с. 10).

В результаті зіткнення транспортних засобів, автомобіль марки «Рено» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , зазнав технічних ушкоджень.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що транспортний засіб марки «Renault Megane Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_3 (т.1 а.с.11).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на момент ДТП застрахована не була, автомобіль «Мітсубіші Паджеро Спорт», державний номерний знак НОМЕР_1 забезпечений страховим полісом не був (т.1 а.с.55).

03 червня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (т.1 а.с.12).

19 червня 2020 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 1300 доларів США, у рахунок відшкодування морально-матеріального збитку після ДТП, яке трапилось 01червня 2020 року, що підтверджується розпискою від 19 червня 2020 року (т. 1 а.с.15).

У звіті про оцінку матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 42-2096 експерта-оцінювача ОСОБА_5 від 22 червня 2020 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Renault Megane Scenic», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на дату оцінки, становить 50439 гривень 32 коп. ( т.1 а.с.117-128).

18 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування, в порядку ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій просив прийняти рішення про виплату регламентної виплати за шкоду, завдану транспортному засобу внаслідок ДТП у сумі 91934 гривень 18 коп(т.1 а.с.13-14).

Відповідно до платіжного доручення №2542750 від 05 жовтня 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України перерахувало ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 46825 гривень 47 коп (т.1 а.с.59).

01 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з листом про досудове врегулювання спору, в якому запропонував повернути безпідставно отримані кошти ОСОБА_1 добровільно, оскільки такий розрахунок в сумі 1300 доларів США за шкоду, проведений ОСОБА_1 , був прихований від МТСБУ та власника автомобіля (т. 1 а.с.17).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 лютого 2022 року у справі № 727/10030/21 стягнуто, в порядку регресу, з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в розмірі 48175 гривень 47 коп.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині вирішення первісного позову, тому в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовані відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 вказаного Закону).

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здійснюється за рахунок страховика у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Такого правого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 27 червня 2019 року по справі №405/7/17.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Як убачається з матеріалів справи, 19 червня 2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування шкоди після ДТП грошові кошти в розмірі 1300 доларів США.

03 червня 2020 року відповідач, як водій пошкодженого автомобіля, звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, а 18 серпня 2020 року ОСОБА_3 , як власник, звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. У вказаній заяві було зазначено, що ніяких взаєморозрахунків по факту даної ДТП між ОСОБА_3 та винуватцем ДТП ОСОБА_1 , у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу «Renault Megane Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , не відбувалося.

Відповідно до платіжного доручення №2542750 від 05 жовтня 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України перерахувало ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 46825 гривень 47 коп.

Враховуючи, що Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило страхове відшкодування, в порядку ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то кошти, які отримані ОСОБА_2 , відповідно до розписки від 19 червня 2020 року є безпідставно отриманими коштами.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти у сумі 1 300 доларів США ОСОБА_2 отримав 19 червня 2020 року від ОСОБА_1 не безпідставно, а як частину завданої автомобілю шкоди, яка не покрита розміром страхового відшкодування, відповідно до приписів ч. 1 ст. 1194 ЦК України, в рамках існуючого деліктного зобов`язання, яке виникло у ОСОБА_1 , внаслідок ДТП, яка сталася, з вини останнього, 01 червня 2020 року є безпідставними.

Відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/126-23/197-АВ від 10 січня 2023 року, проведеної судовим експертом НДЕКЦ МВС Россохою І.В., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Renault Megane Scenic», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 пошкодженого внаслідок №СЕ-19/126-23/197-АВ від 10 січня 2023 року, ДТП, станом на 01 червня 2020 року становить 55466 гривень 04 коп.

Вказаним рішенням, суд першої інстанції стягнув з що МТСБУ страхове відшкодування в розмірі, що не перевищує регламентну виплату МТСБУ, а саме різницю між сумою, визначеною експертом Россохою І.В. у висновку№СЕ-19/126-23/197-АВ від 10 січня 2023 року та виплаченим страховим відшкодуванням ОСОБА_4 ( 55466 грн. 04. коп. 46825 грн. 47 коп. =8640 грн. 57 коп.). у розмірі 8640 грн. 57 коп.

Оскільки, фактичний розмір спричиненої шкоди повністю покритий страховою виплатою, то кошти, які отримані ОСОБА_2 , підлягають поверненню позивачу, оскільки обов`язок відшкодування шкоди у межах визначеного страховим полісом ліміту покладено на МТСБУ. І лише у разі недостатності страхової суми, особа яка завдала шкоду зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, ґрунтуються на переоцінці доказів та власному тлумаченні норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, висновків місцевого суду не спростовують та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із прийнятим судом рішенням.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 .

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором про надання правової допомоги 17 листопада 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Відповідно до пункту 4.1 вказаного договору оплата послуг складає 10 000 гривень.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу».

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2022 року у справі № 910/12257/13 (провадження № 14-382цс19) вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

Відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не надано доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, оскільки договором про надання правової допомоги від 17 листопада 2021 року визначено фіксований розмір гонорару адвоката

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у вказаній частині про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 10 000 гривень.

У решті рішення першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 листопада 2023 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень скасувати та ухвалити у вказаній частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 10 000 гривень.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна