Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

справа № 521/21863/23

провадження № 2/521/979/24

30 січня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Родіоновій Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової академії (м. Одеса) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що його було звільнено з посади наукового співробітника науково-організаційного відділення Військової академії (м. Одеса) 17 лютого 2015 року, а остаточний розрахунок проведено з ним 05 серпня 2023 року на виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2017 року по справі №521/9632/17, тобто остаточний розрахунок при звільненні його з роботи відповідачем проведено більше ніж через вісім років.

За таких обставин, посилаючись на порушення відповідачем законодавства про працю, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Відповідно до уточненої позовної заяви позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 серпня 2015 року по 05 серпня 2023 року включно; стягнути з Військової академії (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 серпня 2015 року по 05 серпня 2023 року включно у сумі 563039 гривень 78 копійок.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в ході розгляду справи позовні вимоги не визнавав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №521/9632/17 за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

Відповідно до позовних вимог по вказаній справі ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним наказ начальника Військової академії (м. Одеса) від 17 лютого 2015 року №34 в частині звільнення та поновити його на відповідній посаді, визнати незаконним запис про звільнення в трудовій книжці та зобовязати командування Військової академії (м. Одеса) внести зміни до трудової книжки, а також зобов`язати командування Військової академії (м. Одеса) здійснити виплату середнього заробітку, починаючи з 17 лютого 2015 року по теперішній час.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2017 року у справі №521/9632/17 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26 червня 2019 року у справі №521/9632/17 рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №521/9632/17 постанову Одеського апеляційного суду від 26 червня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року у справі №521/9632/17 рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2017 року в частині стягнення середньомісячного заробітку скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) в частині вимог про стягнення заробітної плати задоволено. Стягнуто з Військової академії (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 17 лютого 2015 року по 31 серпня 2015 року в розмірі 36677,48 грн.. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 червня 2023 року у справі №521/9632/17 постанову Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року залишено без змін.

05 серпня 2023 року Військова академія (м. Одеса) здійснила виплату середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 на виконання постанови Верховного Суду від 02 червня 2023 року по справі №521/9632/17 у розмірі 29525 гривень 37 копійок з урахуванням відрахування ПДФО та військового збору, що підтверджується випискою по картці/рахунку позивача.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідностатті 117 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Законом України від 01 липня 2022 року N 2352-IX, що набрав чинності 19 липня 2022 року, стаття 117 КЗпП викладена в іншій редакції.

За правилами статті 117 КЗпП України(в редакції Закону N 2352-IX від 01 липня 2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем затримано розрахунок з 31 серпня 2015 року по 05 серпня 2023 року на 2011 робочих днів та просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 серпня 2015 року по 05 серпня 2023 року включно у сумі 563039 гривень 78 копійок.

Судом встановлено, що між сторонами існував спір щодо виплати середнього заробітку позивачу та постановою Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року у справі №521/9632/17 стягнуто з Військової академії (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 17 лютого 2015 року по 31 серпня 2015 року в розмірі 36677,48 грн

При цьому, в мотивувальній частині рішення вказано, що позивач просив здійснити виплату середнього заробітку, починаючи з 17 лютого 2015 року. Суд зазначив, що позивачем доведено належним чином обґрунтованість предмету позову в частині стягнення середнього заробітку з моменту звільнення 17 лютого 2015 року по день закінчення терміну дії контракту 31 серпня 2015 року, оскільки за ним зберігались його посада та середньомісячний заробіток за основним місцем роботи у Військовій академії (м. Одеса).

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, постановою Одеського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 02 червня 2023 року у справі №521/9632/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню за період з 17 лютого 2015 року по 31 серпня 2015 року, та за цей період середній заробіток на користь позивача був стягнутий та виплачений відповідачем 05 серпня 2023 року.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити.

Керуючись ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 10, 12, 89, 141, 265, 354 ЦПК України, суд

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк

30.01.24