Провадження № 2/466/734/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зими І.Є.

секретаря судового засідання Колодій Я.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

29.11.2023 р. позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в загальній сумі 1 553 757, 37 грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 06.02.2023р. він надав ОСОБА_3 в борг 1 232 700 грн. Остання зобов`язалась повернути позичені кошти до 08.02.2023р., про що власноручно написала розписку. Однак станом на день звернення до суду, відповідачка свої зобов`язання не виконала, заборгованість залишається не погашена. На неодноразові звернення про добровільну сплату заборгованості, ніяким чином не відреагувала. Враховуючи наведене, позивач змушений звернутись до суду із даними вимогами. Крім суми основного боргу, в силу ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачки 3 % річних від простроченої суми, що становить 28 369,00 грн, суму втрат від інфляції в розмірі 36 981,00 грн., а також 255 707,37 грн., що є сумою відсотків за користування позикою.

Провадження у справі відкрито 04.01.24р., розгляд справи призначено в спрощеному позовному провадженні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, зіславшись на викладені в заяві обставини та факти, просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подала відзив на позовну заяву.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.02.2023р. позивач ОСОБА_2 надав відповідачці ОСОБА_3 позику в розмірі 1 232 700 грн.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до боргової розписки в матеріалах справи (а.с. 24), відповідачка зобов`язалась повернути позивачу позичені кошти до 08.02.2023р.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Слід також відзначити, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, заборгованість відповідача за договором позики залишається непогашеною і становить 1 232 700 грн. і підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

При цьому суд враховує вимоги ст. 625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, окрім осново боргу, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми, що складає 28 369,00 грн., а також сума втрат від інфляції в розмірі 36 981,00 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення 255 707,37 грн. процентів за користування позикою, суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач просить стягнути проценти із розрахунку облікової ставки Національного банку України за кожний місяць користування позикою, тобто за період, у тому числі після обумовленого договором строку повернення позики 08.02.2023р.

Як зазначив ВС у вищевказаній постанові від 23.10.19р. «Задовольняючи позов у повному обсязі, суди належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, зокрема, що стосується правової природи процентів за користування сумою позики. Отже, висновки судів про стягнення з відповідача на користь позивачів процентів за користування грошима за період з листопада 2012 року по червень 2016 року, тобто і після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права».

Таким чином у даному випадку, після настання строку повернення позики, ОСОБА_2 мав право на стягнення з ОСОБА_3 тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України.

Аналізуючи викладене та беручи до уваги те, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики, суд вважає підставними позовні вимоги про стягнення з відповідача неповернутої суми боргу , 3 % річних та інфляційних втрат.

Також, в силу дії ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 12 980 грн. судового збору, в межах задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 82, 89, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 11, 203, 526, 527, 530 , 1046, 1047 ЦК України, суд ,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; паспорт № НОМЕР_2 , виданий органом 4615 від 28.02.2019; ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ; паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 10.03.2000; ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у сумі 1 298 050 (один мільйон двісті дев`яносто вісім тисяч п`ятдесят) грн., з яких: 1 232 700,00 грн. - сума основної заборгованості за Договором позики; 36 981,00 грн. - сума втрат від інфляції; 28 369,00 грн. - 3% річних від суми позики.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; паспорт № НОМЕР_2 , виданий органом 4615 від 28.02.2019; ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ; паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 10.03.2000; ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 12 980 ( дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят ) грн.

В решті вимог відмовити .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 284-285 ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя І. Є. Зима