Справа № 643/84/24
Провадження № 2-о/643/95/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бломберус С.А.,

представника заявника: Беспалої Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку окремого провадження матеріали справи

за заявою ОСОБА_1

заінтересована особа Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.

Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства

юстиції (м. Харків)

про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі заявник) звернулася до Московського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просить суд встановити факт смерті її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ізюм Харківської області.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги заявник посилається на те, що його батько ОСОБА_2 працював судово-медичним експертом в Харківському обласному бюро судово-медичної експертизи Ізюмського району, що територіально знаходиться у м. Ізюм Харківської області. 07.05.2022 року, під час перебування м. Ізюм у тимчасовій окупації, ОСОБА_2 був застрелений на своєму робочому місці за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовцем збройних сил російської федерації, у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження. Заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть батька в органах реєстрації актів цивільного стану, оскільки у нього відсутні документи, які є підставою для державної реєстрації смерті батька.

У судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити їх.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ізюм за наведених заявником обставин.

У судовому засіданні 17.01.2024 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника заявника, свідків, розглянувши подані заяви і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , громадянин України, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Хмільник Вінницької області, і був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з Державної міграційної служби України.

Заявник є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27.07.1978 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 під час тимчасової окупації м. Ізюм Харківської області ОСОБА_2 помер, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000597 від 08.09.2022, матеріалами кримінального провадження № 0000597 від 08.09.2022, а також допитаними у судовому засіданні показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ізюм Харківської області.

Листом № 17167/32.23/26/23 від 26.04.2023 Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовив заявнику у видачі свідоцтва про смерть його батька, оскільки заявником не надано жодного документа встановленого зразка, який є підставою для державної реєстрації смерті.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Верховний Суд при розгляді даної категорії справ звертав увагу на те, що вирішуючи справи про встановлення факту смерті особи, суди мають зважати на виняткове значення цього факту, з огляду на правові наслідки пов`язані із ним, а також зважати на особливості розгляду справ у порядку окремого провадження.

У постанові від 25.10.2023 року № 607/1612/23 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи в окремому провадженні справи про встановлення факту смерті особи після 23 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, суди не можуть ігнорувати обставини, в яких опинилися заявники після повномасштабного військового вторгнення російської федерації на територію України та об`єктивні складнощі, які можуть виникнути у них при наданні доказів на підтвердження відповідного факту.

У цьому контексті звертає на себе увагу обґрунтування проекту Закону, прийнятого 01 липня 2022 року під № 2345-ІХ, наведене 40 народними депутатами - ініціаторами законопроєкту, у відповідній Пояснювальній записці (https://itd.rada.gov.ua/billInfo/Bills/pubFile/1275019):

«…24 лютого 2022 року почалася нова фаза збройної агресії російської федерації, яка триває вже понад вісім років. Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан. Внаслідок просування російської армії частина території України опинилася або певний час перебувала під тимчасовим контролем військових країни агресора. А деякі міста, наприклад, Маріуполь, знаходяться в облозі майже від початку нової фази збройної агресії. Весь цей час російська армія вчиняє систематичні та масові злочини проти цивільного населення, в тому числі, невибіркові обстріли за допомогою артилерії та авіа нальотів на об`єкти приватного житлового сектору цивільної інфраструктури (лікарні, бібліотеки, укриття тощо). Зафіксовані чисельні випадки розстрілів цивільного населення на тимчасово контрольованих російськими військами територіях, що за наявних обставин не могли бути належним чином задокументовані. За інформацією, яка надходить, на тимчасово зайнятих російськими військовими територіях України відбуваються масові вбивства та поховання цивільних осіб. Також є інформація про спроби знищення російськими військовими тіл вбитих ними цивільних з метою укриття злочинів…».

Вищенаведені міркування щодо виняткового юридичного значення факту смерті особи; специфіки розгляду справ в порядку окремого провадження, зокрема особливої ролі суду при з`ясуванні обставин справи; об`єктивних складнощів, які можуть виникнути у заявників при наданні доказів для встановлення факту смерті особи після 23 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, в своїй сукупності дають підстави для висновку, що суди мають зважати на вказані обставини та, керуючись завданням цивільного судочинства, уникати спрощеного та формального підходу при вирішенні таких справ.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів та засобів доказування не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» № 75 від 25.04.2022 (чинному на момент смерті ОСОБА_7 ), а також наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» м. Ізюм відносилось до переліку територій, що були тимчасово окупованими російською федерацією.

З матеріалів кримінального провадження № 0000597 від 08.09.2022 та показань допитаних судом свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вбачається, що 07.05.2022 року у м. Ізюмі у приміщенні патологоанатомічного відділення Центральної міської лікарні (м. Ізюм, вул. Залікарняна, буд. 2) настала смерть ОСОБА_2 .

Також суд зазначає, що під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Надані заявником письмові докази у сукупності з показами допитаних свідків підтверджують те, що 07.05.2022 року у м. Ізюмі у приміщенні патологоанатомічного відділення Центральної міської лікарні (м. Ізюм, вул. Залікарняна, буд. 2) настала смерть ОСОБА_2 за обставин, наведених заявником.

Також суд зазначає, що під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Крім того, суд враховує, що згідно з приписами ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Вказане завдання превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для подальшої реєстрації цього факту в органах реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документа - свідоцтва про смерть у відповідності до вимог діючого законодавства України.

На підставі викладеного, враховуючи сукупність досліджених доказів, які підтверджують факт смерті ОСОБА_2 у м. Ізюм Харківської області, приймаючи до уваги наявність об`єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті батька заявника.

Керуючись ст. ст. 76, 264, 265, 315, 317 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Хмільник Вінницької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Ізюм, Харківської області, Україна.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення.

4. Роз`яснити, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

5. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

7. Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків (м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 144).

Повне рішення складено 22.01.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко