П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2024 року м. Київ

Справа № 752/1082/23

Провадження: № 22-ц/824/5034/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Кулікової С. В., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Журова Євгена Євгеновича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПрАТ «СК «Юнівес» про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, в якому просить стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 51420,74 грн, 3% річних в сумі 5135,85 грн та інфляційні втрати у сумі 44526,57 грн., вирішити питання про судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 23 год. на 275 км + 680 м автодороги М-12 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автопоїзда у складі тягача DAF AS 95XF, державний номерний знак НОМЕР_1 , бортового причепа Kroeger pw, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Bora, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок даної пригоди чоловік позивачки ОСОБА_4 помер на місці події.

15 липня 2020 року кримінальне провадження №0000375 від 29 грудня 2018 року за ч. 3 ст. 286 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_2 було закрито у зв`язку з його смертю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В зв`язку зі смертю ОСОБА_4 в даній дорожньо-транспортній пригоді позивачці була завдана моральна шкода, шкода, пов`язана з втратою годувальник, та витрати, пов`язані з похованням потерпілого.

Цивільно-правова відповідальність власника DAF AS 95XF, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

25 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідач свої зобов`язання за договором страхування не виконав, через що позивач була змушена звернутись до суду.

22 березня 2022 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області ухвалено рішення, яким стягнуто з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 189352 грн. страхового відшкодування, 19594,27 грн. пені, 3864,90 грн. трьох процентів річних, 9638,01 грн. інфляційних втрат та 17400 грн. витрат на правничу допомогу, в решті позову відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили 05 вересня 2022 року.

Фактично кошти були повністю сплачені відповідачем 28 вересня 2022 року.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням умов договору страхування, за період з 02 листопада 2021 року по 27 вересня 2022 року, відповідач повинен сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 51420,74 грн., 3% річних в сумі 5135,85 грн. та інфляційні втрати у сумі 44526,57 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнено з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 пеню в сумі 51420,74 грн., 3% річних в сумі 5135,85 грн, інфляційні втрати в сумі 44526,57 грн, судові витрати в сумі 9783,60 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, представник ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» 18 травня 2023 року направив апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити в нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування вимог скарги вказує, що судовими рішеннями у справі №686/26087/21 вже стягнуто належне позивачу страхове відшкодування та 3% річних, інфляційні втрати та пеню за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування, подання позивачем даного позову є зловживання правом, а провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі ст.256 ЦПК України. Також посилається на те, що саме з дати набрання законної сили рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/26087/21 у відповідача виник обов`язок з виплати страхового відшкодування у визначеному судовим рішенням розмірі, оскільки спір розглядався в судовому порядку.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гнідко С.І. в інтересах ОСОБА_1 зазначив, що попереднім судовим рішенням (постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 березня 2022 року у справі №686/26087/21) пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, інфляційні втрати та 3% річних були стягнуті судом по 01 листопада 2021 року, а предметом розгляду даної справи є інший період прострочення виконання зобов`язання, а саме, з 02 листопада 2021 року по 27 вересня 2022 року.

За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 о 23 год. на 275 км + 680 м автодороги М-12 «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автопоїзда у складі тягача DAF AS 95XF, державний номерний знак НОМЕР_1 , бортового причепа Kroeger pw, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням та з вини водія ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Bora, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок якої загинув чоловік позивачки.

Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки автомобіля DAF AS 95XF, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу №АК/8764707.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 29 березня 2022 року, яке залишене без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 вересня 2022 року, стягнуто з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 189352,00 грн. страхового відшкодування, стягнуто за період з 27 лютого 2021 року по 01 листопада 2021 року пеню в розмірі 19594,27 грн, 3% річних в розмірі 3864,90 грн, інфляційні втрати в розмірі 9638,01 грн.

Фактично кошти були повністю сплачені відповідачем 28 вересня 2022 року.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» пені в сумі в сумі 51420,74 грн., 3% річних в сумі 5135,85 грн та інфляційні втрати в сумі 44526,57 грн, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ПрАТ «СК «Євроінс Україна» належним чином не виконав свої зобов`язання у разі настання страхового випадку та не здійснив страхову виплату позивачу, тому у нього виник обов`язок та відповідач повинен нести відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України та п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів».

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1, 3 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст.550 ЦК України).

Частиною 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 29 березня 2022 року, яке залишене без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 вересня 2022 року, встановлено, що заява про виплату страхового відшкодування була надана страховику 25 листопада 2020 року. Строк виплати страхового відшкодування настав 26 лютого 2021 року. Однак виплату страхового відшкодування страховиком не було здійснено в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що строк порушення зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування повинен обраховуватися саме з дати набрання законної сили рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2022 року у справі № 686/26087/21, зважаючи на те, що обов`язок у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» виник у відповідності до абзацу першого пункту 36.1. статті 36 Закону, тобто, прострочення відповідача почалося з 26 лютого 2021 року та тривало до 28 вересня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності закриття провадження у справі на підставі ст.256 ЦПК України колегією суддів не беруться до уваги, оскільки у справі №686/26087/21 предметом позовних вимог було стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат за період з 27 лютого 2021 року по 01 листопада 2021 року, в той час, як у даній справі порушено питання про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 51420,74 грн, 3% річних в сумі 5135,85 грн та інфляційних втрат у сумі 44526,57 грн. за період з 02 листопада 2021 року по 27 вересня 2022 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Журова Є.Є. в інтересах ПрАТ «СК «Євроінс Україна» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 року залишенню без змін.

Звертаючись до апеляційного суду із відзивом на апеляційну скаргу адвокат Гнідко С.І. в інтересах ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданнм правничої допомоги у розмірі 4690 грн.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом апеляційної скарги, поданої в інтересах ПрАТ «СК «Євроінс Україна», понесла судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 4690 грн.

Колегія суддів виходить із того, що розмір витрат в розмірі 4690 грн., заявлений позивачем, підтверджений належними доказами, факт отримання послуг підтверджується актом наданих послуг від 29 червня 2023 року.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідачу направлявся відзив на апеляційну скаргу, проте своїм правом на подачу клопотання про зменшення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу він не скористався.

Отже, понесені ОСОБА_1 судові витрати в сумі 4690 грн. повинні бути відшкодовані відповідачем.

Керуючись ст. ст. 367-368, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Журова Євгена Євгеновича в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, б. 102, .) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 4690 (чотири тисячі шістсот дев`яносто) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С.В. Кулікова

В.А. Нежура