Справа № 459/1322/23
Провадження № 6/459/28/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року суддя Червоноградського міського суду Львівської області Грабовський В.В., з участю секретаря судового засідання Маїк А В., розглянувши заяву стягувача Державної судової адміністрації України про заміну способу виконання судового рішення

ВСТАНОВИВ

12.03.2024 представник Державної судової адміністрації України подала заяву, в якій, на підставі ст. 378 КАС України, просила змінити спосіб виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15.09.2023 у справі №459/1322/23 в частині стягнення на користь держави з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судового збору в розмірі 1073,60 грн шляхом «зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сплатити судовий збір у сумі 1073,60 грн на користь держави». В обґрунтування заяви зазначила, що цим рішенням суду стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На виконання зазначеного судового рішення було видано виконавчий лист. Відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» стягувачем за рішеннями про стягнення судового збору визначено ДСА України, тому ДСА України, пред`явила виконавчий лист до виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Львівській області. Проте зазначений виконавчий документ був повернутий органом казначейства на адресу ТУ ДСА України в Львівській області у зв`язку з тим, що у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відсутні відкриті рахунки, з яких можливо здійснити безспірне списання коштів. Крім того, для подальшого виконання рішення суду ДСА України пред`явило вказаний виконавчий лист до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Однак виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавчепровадження» - у зв`язку з тим, що виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, а повинне здійснюватися центральним органом виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері казначейського обслуговування. У зв`язку із неможливістю виконання рішення суду, виконання якого є ускладеним та неможливим, представник заявника просить змінити спосіб і порядок виконання вищевказаного судового рішення.

19.03.2024 представником Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подано заперечення на заяву, у якому просив відмовити у її задоволенні. Зазначено, що ГУ ПФУ у Львівській області як територіальний орган виконавчої влади підпадає під визначення «державний орган» в розумінні Закону №1404 та Закону № 4901, а тому примусове стягнення грошових коштів можливе лише через органи Державної казначейської служби України і органам Державної виконавчої служби України відповідні виконавчі документи не підвідомчі. Видатки Пенсійного фонду України відповідно до основних джерел наповнення та джерел спрямування коштів бюджету даного цільового державного фонду здійснюються за наступними напрямками: видатки за рахунок власних надходжень та видатки за рахунок коштів державного бюджету. Також представник боржника зазначив, що Порядком виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, затвердженим постановою КМУ № 845 від 03.08.2011, визначається механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів та боржників.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, просив розглянути заяву за його відсутності.

Представник боржника, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду питання, у судове засідання не з`явився.

Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З`ясувавши обставини розглядуваного питання, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви з огляду на таке.

Судом встановлено, що 24.10.2023 видано виконавчий лист у справі № 459/1322/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області про стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я щодо стягнення з ГУ ПФУ у Львівській області на користь держави 1073,60 грн судового збору.

Відповідно до листа Головного управління Державної Казначейської служби України у Львівській області від 16.11.2023 виконавчий лист № 459/1322/23 від 24.10.2023 повернутий ТУ ДСА у Львівській області без виконання на підставі підпункту 3 пункту 9 Порядку, оскільки в боржника відсутні відкриті рахунки, з яких можливо здійснити безспірне списання коштів.

Згідно із листом начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області від 09.11.2023 останній просить вжити заходів щодо виконання виконавчого листа у справі № 459/1322/23 та повідомити про наявність в Головного управління Пенсійного фонду України коштів для виконання даного судового рішення.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в такого відсутні кошти для виконання судового рішення в частині стягнення судового збору.

Повідомленням Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.12.2023 за № 38384 виконавчий лист № 459/1322/23 від 24.10.2023 повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» .

Встановлено, що при звернення до суду з цією заявою заявник керувався правовими нормами, які передбачені Кодексом адміністративного судочинства України. Однак у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14 звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Оскільки порушене заявником питання стосується виконання рішення суду, ухваленого у порядку цивільного судочинства, суд розглядає заяву про зміну способу виконання рішення за правилами ЦПК України.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 2 ЦПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 7 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з частиною 3 статті 33 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до реч. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2427цс15 зазначив, що поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

При зверненні до суду із заявою про заміну способу виконання судового рішення заявник послалася на те, що у ГУ ПФУ у Львівській області відсутні відкриті рахунки, з яких можливо здійснити безспірне списання коштів, проте вказана обставина в розумінні ст. 435 ЦПК України не є тією обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. При цьому суд не може змінити зміст рішення або його суть. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 25 листопада 2015 року у справі №6-1829цс15, та Верховний Суд у постанові від 10 червня 2019 року, справа № 350/426/16.

У разі зміни способу виконання рішення на пропонований заявником відбудеться зміна суті рішення, оскільки зобов`язуватиме боржника до вчинення активних дій сплати судового збору, який є відмінним від визначеного у рішенні суду та, по суті, зводиться до пасивної поведінки боржника.

Також заявником не доведено, що зміна способу виконання судового рішення зі стягнення з боржника суми коштів судового збору на зобов`язання його сплатити відповідну їх суму призведе до реального виконання рішення суду в цій частині, а отже, буде ефективним засобом юридичного захисту.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 223, 260, 353, 435 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 28.03.2024.

Суддя: В. В. Грабовський