Справа № 214/3605/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 січня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі - Петренко К.І.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про покладення зобов`язання виконати певні дії, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до АТ «Криворізька теплоцентраль», в якому просить: зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» виключити з обліку по особовому рахунку власника квартира ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , заборгованість попередніх власників на загальну суму 50 528,75 грн., яка міститься на 01.05.2023 року в особовому кабінеті «НОВАКОМ» по двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка виникла за період до 07.04.2023 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. 07 квітня 2023 року, ОСОБА_1 , у відповідності до свідоцтва про право власності, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори, набув право власності на 2-х кім. квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира була придбана мною за допомогою системи електронної торгівлі арештованим майном СЕТАМ. Свідоцтвом на право власності не передбачено перехід зобов`язань за спожиті житлово- комунальні послуги до Покупця від попередніх власників. Отримавши довідку № 8 у Криворізькій об`єднаній міській довідково-інформаційній службі («НОВАКОМ») про суми, нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста, дізнався про наявність заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 в АТ «Криворізька теплоцентраль» в розмірі 13 060, 00 грн. яка обліковується в особистому кабінеті Криворізькій об`єднаній міській довідково-інформаційній службі («НОВАКОМ») за придбаною ним квартирою за ОСОБА_3 , 36 798, 90 грн. + 122, 16 грн. також за ОСОБА_3 , тобто попереднім власником. На 01.05.2023р., згідно роздруківки «НОВАКОМ», на особовому рахунку № НОМЕР_1 міститься заборгованість за житлово-комунальні послуги, які надає відповідач на загальну суму 50 528, 75 грн. (13 591, 01грн +36 798, 90 грн. +138, 84 грн.). Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово- Комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Будь яких житлово-комунальних послуг від АТ «Криворізька теплоцентраль» він, як новий власник придбаної квартири не отримував, тому після оформлення права власності на нерухоме майно, 10.04.2023р. звернувся із заявою до відповідача із вимогами: здійснити переоформления особового рахунку на ОСОБА_1 (нового власника). Про виключення з обліку заборгованості послуги з постачання теплової енергії, яка виникла за часи володіння минулим власником. В заяві також зазначалося про те, що на заборгованість, яка накопичилася надавач послуг не позбавлений права звернутися до судової системи та придавити вимоги особі, яка володіла раніше майном, та фактично отримувала житлово-комунальні послуги, а також була вимога надати письмову відповідь за результатом розгляду заяви. До заяви додавав копію свого паспорту, копію свідоцтва на права власності, копію витягу та довідку із Криворізькій об`єднаній міській довідково-інформаційній службі («НОВАКОМ») про нового власника нерухомого майна та зареєстрованих осіб. Згідно даних офіційного веб-порталу АТ «Укрпошта» його заяву відповідач отримав 12.04.2023р., проте на сьогоднішній день свою відповідь так и не надав, дії щодо виключення з обліку заборгованості відповідач не здійснив. Відповідач безпідставно зараховує ОСОБА_1 заборгованість попередніх власників квартири, яка виникла до моменту придбання квартири позивачем на публічних торгах. Враховуючи незрозумілі нарахування, які містяться у «НОВАКОМ» (системі яка спеціально створена для полегшення обліку отриманих житлово-комунальних послуг споживачами та їх оплат у м. Кривий Ріг), та якою користується позивач для здійснення оплати за отриманні житлово-комунальні послуги, позивач не має можливості визначити розмір спожитих житлово-комунальних послуг, вчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги та змушений звернутись до суду з позовною заявою про виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників квартири. Оскільки на особовому рахунку квартири що належить позивачу, на праві приватної власності відображається заборгованість попередніх власників, яка не належить позивачу, це комунальної послуги та яким чином сплачені кошти будуть зараховані саме за спожиті житлово- створює незручності для нового власника, так як з суми відображеної на особовому рахунку не зрозуміло яку суму потрібно сплатити новому власнику квартири за отримання житлово- комунальні послуги позивача. Особовий рахунок це «ідентифікатор» («умови») доставки рахунку на здійснення виплат за комунальними послугами. При розрахунку вказується конкретний платник, до якого (при несвоєчасному здійсненні виплат) буде пред`явлений судовий позов з боку надавачів житлово комунального господарства. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України, за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку. прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а з відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені у статті 11 ЦК України. Поняття зобов`язання та підстави його виникнення визначені у статті 509 ЦК України. Відповідно до зазначеної правової норми зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як передбачено статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. На підставі наведеного можливо дійти обґрунтованого висновку про те, що діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це не обговорено у відповідному правочині. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19: Новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем с попередній власник. У випадку переходу права власності на житлове нерухоме майно до нового власника, останній набуває права та обов`язки саме власника нерухомого майна, що належали попередньому власнику, а не борги останнього з оплати житлово-комунальних послуг, які надавались за адресою такого нерухомого майна. Виключенням є оформлення у передбаченій законом формі заміни боржника у зобов`язанні з оплати житлово-комунальних послуг. Відтак законодавством, діючим як на момент виникнення спірних правовідносин сторін, так і на момент розгляду справи, не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу квартири. За змістом ст.ст.513, 520, 521 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Правочин щодо заміни боржника у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. Проте між сторонами даного спору такого правочину не існує. Діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово- комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу. Більше того чинне законодавство, що регулює сферу надання житлово-комунальних послуг чітко передбачає, та покладає відповідальність по оплаті за житлово-комунальні послуги із осіб, які їх отримували (користувалися ними тощо). Крім того, згідно з ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з наступними змінами та доповненнями, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків регістрів аналітичного обліку. і Згідно зі ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи, Виходячи з положень Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. 13 наведених вище правових норм можливо дійти висновків, що у відповідача існує можливість перереєструвати особовий рахунок на нового власника квартири без наявної на ньому заборгованості, та не втрачати при цьому можливість обліку заборгованості яка виникла у попередніх власників. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою в Постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 522/19127/18, та Постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19. Згідно пункту 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вищезазначені постанови Верховного Суду не додаються до позовної заяви на підставі ч. 9 ст. 83 ЦПК України, оскільки є публічно доступними. ОСОБА_1 , як власник квартири за адресою: 2-х кім. квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності, бажає чітко знати суми які нараховуються саме Йому до сплати, для добросовісного та вчасного виконання своїх обов`язків по сплаті за спожиті житлово-комунальні послуги. У зв`язку з вище наведеними обставинами та правовими нормами, ОСОБА_1 за необхідне зобов`язати відповідача виключити з особистого рахунку заборгованість попередніх власників. Окремо повідомляю суд про той факт, що 07.04.2023р. ОСОБА_1 , вже на правах нового власника зняв із реєстраційного обліку попереднього власника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований у вказаній квартирі з 03.06.2019р., а власником вказаної квартири він був з 13.04.2018р. згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, №897, 13.04.2018. Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Сторко О.О., про що було зазначено у характеристиці лота № 522935 - двокімнатна квартира, загальною площею 48,1 кв.м, житловою площею 29,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 в момент її продажу за допомогою системи СЕТАМ режим доступу - https://setam.net.ua/auction/520695, інформація загальнодоступна для будь-якого користувача мережі Інтернет). Тобто, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримавши в порядку спадкування вказану квартиру, був зобов`язаний сплатити всі борги спадкодавця (в межах вартості успадкованого майна) у тому числі борги за житлово-комунальні послуги, проте а ні сплату заборгованості, ані поточні оплати по житлово-комунальним послугам він не здійснював. Опалювальний період (сезон) 2022/2023 роки у м. Кривому Розі було припинено наприкінці березня 2023р. (23.03.2023р.), право власності (та відповідно обов`язок утримання майна) на квартиру у нового власника виникло 07.04.2023р. тому до боргів попереднього власника ОСОБА_4 новий власник відношення не має. Факт зняття з реєстрації ОСОБА_4 07.04.2023р. додатково підтверджує зобов`язання попереднього власника, як особи що фактично отримувала та користувалася житлово-комунальними послугами оплачувати їх. Зі свого боку заявлє, що він ОСОБА_1 зареєстрований та проживаю з 17.08.1993р. за адресою: АДРЕСА_2 та оплачує житлово-комунальні послуги які він отримує для власних потреб за вищевказаною адресою. А також освічений, що як новий власник 2- квартири за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи приписи цивільного законодавства про те, що власність зобов`язує повинен буду сплачувати також житлово- комунальні послуги, але з моменту набуття мною права власності на нерухоме майно, тобто з 07.04.2023p. Також повідомляє, що заяви про виключення з обліку заборгованості у досудовому порядку подавалися й іншим надавачам комунальних послуг, тобто не лише одному відповідачу. Так, отримавши подібну заяву ТОВ «Житлосервіс-КР» в порядку досудового врегулювання в самостійний спосіб виключило з обліку заборгованість попередніх власників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (що прослідковується у виписках з «НОВАКОМ» які додаються). та 12.05.2023 р. звернулося до судової системи про стягнення заборгованості із попереднього власника (справа № 214/3232/23). Також у м. Кривий Ріг існує позитивна судова практика щодо виключення з обліку заборгованості попередніх власників: справи №№ 210/6985/21, 210/528/23, що вказує на обраний позивачами вірний спосіб захисту, та правомірні вимоги позивачів щодо відмови оплачувати борги по житлово-комунальним послугам попередніх власників.

Відповідач не погодившись з позовними вимогами позивача подав відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним. Звертаючись до суду з позовом про захист прав споживачів в спорі про виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попереднього власника, позивач посилається на те, що станом на 01.05.2023 року, згідно з роздруківки «НОВАКОМ» на особовому рахунку міститься заборгованість за житлово -комунальні послуги, які надає відповідач на загальну суму 50 528,75 грн., у період нарахування Товариством заборгованості за надані послуги з позивач фактично не був споживачем таких послуг, оскільки не був власником квартири АДРЕСА_3 . Позивач не є правонаступником попереднього власника квартири і тому вважає, що у нього відсутній обов`язок сплачувати нараховані суми боргу за послуги, що були надані до виникнення у позивача права власності на зазначену вище квартиру й тому вважає за необхідне зобов`язати відповідача виключити з обліку особового рахунку заборгованість попередніх власників. Відповідач не погоджується з вимогами викладеними позивачем у позові, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне: На підставі права власності у встановленому законом порядку зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 49849834 позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач в свою чергу є постачальником житлових послуг з надання теплової енергії за адресою місця проживання відповідача. Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання вчинити певні дії, позивач посилається на те, що у період нарахування відповідачем заборгованості за надані послуги з централізованого опалення станом на 07 квітня 2023 року, він фактично не був споживачем таких послуг, оскільки не був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 і він не є правонаступником попереднього власника квартири і тому вважає, що у нього відсутній обов`язок сплачувати нараховані суми боргу за послуги, що були надані до виникнення у позивача права власності на зазначену вище квартиру й тому вважає за необхідне зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку, власника квартири ОСОБА_1 , заборгованість попередніх власників квартири на загальну суму 50 528,75 грн. За адресою позивача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Особовий рахунок в квартирі відкривається за адресою, а не за особою, і є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства. Відкриття особового рахунку відбувається лише в разі новозбудованого житлового приміщення. Особовий рахунок абонента - це не лише дані про нарахування за послуги, оплату споживача та кінцева сума (сальдо) до оплати, а до нього також занесені основні дані щодо даного житлового приміщення, такі як інформація про власників даної квартири, кількість зареєстрованих осіб, опалювальну площу, субсидії, тарифи на послуги та інше, що, в першу чергу, є підставою для проведення підприємством нарахування за надані послуги. Відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже існуючого особового рахунку, який відкритий на попереднього власника. Зміни в особовий рахунок вносяться на підставі обґрунтованих звернень споживачів. Слід зазначити, що чинним законодавством не визначено механізму списання боргів за отримані житлово-комунальні послуги. Згідно ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з наступними змінами та доповненнями, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Приписами ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий за адресою позивача, є документом внутрішньо господарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль». Тому лише у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за послуги теплопостачання належному споживачу, останній має право оскаржити в судовому порядку такі його дії (подібні висновки викладені Верховним Судом України у Постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13 та Верховним Судом у Постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 209/4456/16-ц та Постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 207/2990/18). За таких обставин відповідач вважає, що права та інтереси позивача жодним чином не порушені, позивач дійшла необґрунтованого висновку щодо вірного способу захисту своїх прав та вимог викладених у позовній заяві, зокрема про зобов`язання Відповідача виключити з суми заборгованості за комунальні послуги заборгованість попередніх власників. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 76, ст.с т.77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом ст. ст. 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права с підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. У ст. 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно п. 1 ч. 1 і ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Вимоги п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюють право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо. Положення п. 6 вказаної статті встановлюють право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

28.07.2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив. В обґрунтування якої зазначив наступне.У відзиві відповідач зазначає, що згідно статті 8 Закону України «Про бухгалтерський та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу відповідно до законодавства та установчих документів Також зазначає, що підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства обирає форму бухгалтерського обліку порядку і способи ресстрації узагальнення інформації в них, розробляє систему і форми своєї діяльності, розробляє систему форми внутрішньогосподарського управлінського обліку звітності і контролю господарських операцій тощо, саме головне, вказує про те, що чинним законодавством не визначено механізму списання боргів за отриманні житлово-комунальні послуги. Одразу слід зазначити, що відповідач плутає поняття, в позовній заяві мова не йде про «списання» заборгованості, а йде мова про виключення з обліку нового власника, боргів попереднього власника, тобто того, хто отримував житлово-комунальні послуги. Облік боргу підприємство може і на надалі обліковувати у своєму бухгалтерському обліку, але за однієї умови що цей борг буде обліковуватися за споживачем, який отримував житлово- комунальні послуги надані відповідачем в період проживання за спірною адресою. Підприємство відповідача не вправі виправдовувати свою бездіяльність, яка полягає у не здійснені дій щодо вчасної претензійно-позовної з попереднім власником, покладанням фінансової відповідальність на нового власника житла щодо оплати комунальних послуг, якими новий власник не користувався. Особовий рахунок - це «ідентифікатор» («умови») доставки рахунку на здійснення виплати за комунальними послугами. При розрахунку вказується конкретний платник, до якого (при несвоєчасному здійсненні виплат) буде пред`явлений судовий позов з боку надавачів житлово- комунального господарства При наявності на особовому рахунку боргу попереднього власника, позивач, як новий власник, позбавляється можливості здійснювати оплати за отриманні послуги, так як згідно приписів ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання: 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка: 3) у гретю чергу сплачується основна сума боргу. А це означає, що будь який платіж здійснений новим споживачем на особовий рахунок спірної квартири, автоматично буде розподілений бухгалтерією відповідача згідно черговості передбаченої ст. 534 ЦК України, а отже фактичного грошові кошти будуть покривати борги попередніх споживачів. Що є само собою протиправно, та спростовує позицію відповідача про те, що позивач обрав не належний спосіб захисту.

В судовому засіданні 30.11.2023 року позивач позов підтримав в повному обсязі просив задовольнити. У судове засідання 23.01.2024 року позивач не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні 30.11.2023 року, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, при цьому зазначила, що це борги попередніх власників. В судове засідання 23.01.2024 року представник відповідача не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво (а.с. 6), витяг з державного реєстру (а.с. 7), довідка (а.с.8,11), заява (а.с. 9), інформація про нарахування заборгованості (а.с. 13-14), довідка (а.с. 29), бухгалтерська довідка (а.с. 49), довідка (а.с. 50).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво (а.с. 6),витяг з державного реєстру (а.с. 7), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме, що позивач є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд вважає належними доказами: довідку (а.с.8,11), заяву (а.с. 9), інформацію про нарахування заборгованості (а.с. 13-14), довідку (а.с. 29), бухгалтерську довідку (а.с. 49), довідку (а.с. 50), так як ці докази стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

07 квітня 2023 року, позивач ОСОБА_1 , у відповідності до свідоцтва про право власності, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори, набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6,7).

Згодом, у квартирі за вказаною адресою, позивачем була з`ясована наявність непогашеної попередніми власниками заборгованості за послугами, наданими АТ «Криворізька теплоцентраль». Так, згідно роздруківки «НОВАКОМ», на особовому рахунку № НОМЕР_1 , станом на 01.05.2023р., міститься заборгованість за житлово-комунальні послуги, які надає відповідач на загальну суму 50 528, 75 грн.

До взаємин між сторонами належить застосувати норми ЦК України,Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно п.1 ч.1, ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому позивач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги з моменту набуття права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.525 ч.1 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Вимоги п.2 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюють право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо.

Положення п.6 вказаної статті встановлюють право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Чинним законодавством не визначено механізму списання боргів за отримані житлово-комунальні послуги.

Суд вважає, що особа, право якої порушено, може скористатися конкретним способом захисту свого права, при цьому способи захисту порушеного права не повинні суперечить вимогам ст. 16 ЦК України.

Зобов`язання відповідача щодо виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту.

Позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з 07.04.2023 року.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16 липня 1999 року бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку розрахунків за житлово-комунальні послуги на кожен об`єкт обліку (квартиру) підприємство відкриває один особовий рахунок.

Сам факт рахування за певною квартирою суми боргу, не свідчить про порушення прав, у даному випадку, позивача.

Позивачем не доведено, що на час розгляду справи у суді відповідачем порушуються його права, як споживача комунальних послуг та власника квартири.

Доказів звернення відповідача до суду з позовом до позивача про стягнення заборгованості на надані послуги не надано, як і не надано доказів такого звернення до позивача про стягнення вказаної заборгованості в досудовому порядку.

П.7 ч.1ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином.

В даному випадку позивачем не оспорюється ціна (вартість, тарифи) комунальних послуг, які надаються відповідачем, а не визнається заборгованість, що рахується на особовому рахунку за квартирою, на яку він набув право власності, однак сам по собі факт зазначення заборгованості по комунальним послугам, який утворився до набуття ним права власності, не свідчить про порушення відповідачем його прав, як споживача послуг.

З огляду на викладене суд вважає, що ОСОБА_1 не доведено, яким саме чином порушуються його права, як власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 та споживача послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», а тому приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовом, що пов`язані з порушенням їх прав.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати відносяться за рахунок держави.

Керуючись 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 280-284, 354, 355, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , до акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», , м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, про покладення зобов`язання виконати певні дії - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Прасолов