465/1062/22
6/465/66/24
Ухвала

Іменем України

24.01.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

Головуючого судді Кузь В. Я.

за участі секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, на підставі виконавчого документу №465/1062/22, -

встановив:

Заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" звернувся до суду із заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні. Заяву обгрунтовує тим, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича перебуває виконавче провадження № 71636882 з примусового виконання виконавчого листа № 465/1062/22, виданого 07.03.2023р. Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства "Райффайзен Банк" 89 823 (вісімдесят дев"ять тисяч вісімсот двадять три) гривень 38 коп. заборгованості за кредитним договором та судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривень 00 коп. 20.10.2023р. між АТ "Райффайзен Банк" та ним, заявником, укладено договір відступлення права вимоги №114/2-64, відпоідно до умов якого товариство набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками АТ "Райффайзен Банк", у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №010/0102/82/0182732 від 13.07.2016р. Зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з приписами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Відтак, зважаючи на вищевикладені вимоги закону, просить здійснити заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 05.01.2023р. у цивільній справі №465/1062/22 на правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал".

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та заяву, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05.01.2023р. у цивільній справі №465/1062/22 за позовом Акціонерного Товариства "Райффайзен Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг позов задоволено, стягнено з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства "Райффайзен Банк" 89 823 (вісімдесят дев"ять тисяч вісімсот двадять три) гривень 38 коп. заборгованості за кредитним договором №010/0102/82/0182732 та судовий збір в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривень 00 коп.

На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист.

21 квітня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пицем Андрієм Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 71636882 з примусового виконання рішення суду за виконавчим листом №465/1062/22, виданого 07.03.2023р.

Крім того, у виконавчому провадженні № 71636882 приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржниці (грошові кошти та майно).

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

До заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні долучено копію договору № 114/2-64 від 20 жовтня 2023 року про відступлення прав вимоги, відповідно до п.2.1 якого, первісний кредитор, в даному ваипадку позивач, відступає новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25.10.2023р. з договору відступлення права вимоги №114/2-64 від 20.10.2023р., до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" перейшло право вимоги, зокрема, за договором №010/0102/82/0182732 від 13.07.2016р., укладеного між банком та ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що станом на день розгляду даної заяви рішення суду, в тому числі у примусовому порядку, відповідачем не виконано.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.129-1 Конституції України закріплено те, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Ч.5 ст.15 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно із ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з вимогами чинного законодавства зміна осіб у окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь якій стадії процесу.

Підставою правонаступництва юридичної особи є, зокрема, й відступлення права вимоги за кредитними договорами, яке підтверджено документально.

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 закону «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 686/5377/18.

Суд застосовує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2-а-3494/11 та від 27 серпня 2020 року у справі № 804/536/18, відповідно до яких заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво), можлива на будь-якій стадії судового процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того, чи виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання. У таких висновках необхідно керуватися принципом обов`язковості судового рішення та тим, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а незабезпечення виконання рішення суду призведе до порушення прав, гарантованихстаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Верховний Суд наголошує, що сам лише факт правонаступництва у матеріальних правовідносинах, без відповідного судового рішення про процесуальне правонаступництво, не забезпечує повної реалізації прав такої особи з виконання судового рішення, адже лише стягувач має право на отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання. Таким чином, у правовій ситуації, коли у матеріальних правовідносинах відбулося правонаступництво, проте суд відмовляє у заміні у виконавчому листі сторони стягувача його правонаступником відбувається порушення принципу обов`язковості судового рішення та нівелюється правова мета звернення особи до суду, адже завдання цивільного судочинства - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відтак, суд приходить до висновку, що заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, на підставі виконавчого документу №465/1062/22 - слід задоволити.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 12, 76, 258 - 260, 263, 442 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, на підставі виконавчого документу №465/1062/22 - задоволити.

Замінити сторону стягувача у виконавчому провадженні, на підставі виконавчого документу №465/1062/22, з Акціонерного Товариства "Райффайзен Банк" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" (79029, м. Львів, вул. Смаль - Стоцького 1, 28 корпус, ).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або отримання копії.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя В. Кузь