Житомирський апеляційний суд
Справа №285/6821/21 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О.М.
Категорія 80 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №285/6821/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Новоград-Волинське вище професійне училище» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Семенька Василя Михайловича,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 вересня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Коцюби О.М. в м. Звягелі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного навчального закладу «Новоград-Волинське вище професійне училище» (далі - ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище»). Просив: визнати незаконним та скасувати наказ Державного навчального закладу «Новоград-Волинське вище професійне училище» від 08 листопада 2021 року №115-ВК про відсторонення його з 08 листопада 2021 року від роботи без збереження заробітної плати, викладача «Захисту України»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2021 року до дня поновлення на роботі; стягнути з роботодавця на його користь у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що з 01 вересня 2015 року перебуває у трудових відносинах з ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище», в якому працює викладачем «Захисту Вітчизни». Наказом відповідача від 08 листопада 2021 року №115-ВК його з 08 листопада 2021 року було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з неподанням COVID-сертифіката або висновку про протипоказання до вакцинації проти COVID-19. Із цим наказом він був ознайомлений лише 06 грудня 2021 року, оскільки на день видання наказу перебував на лікарняному. Вважає, що видача відповідачем наказу про відсторонення його від роботи у період тимчасової непрацездатності, а саме з 05 по 10 листопада 2021 року, є протиправним та таким, що порушує його право на працю. Крім того, незаконність оскарженого наказу полягає також у тому, що право на вирішення питання щодо проходження або не проходження вакцинації належить лише йому, а тому примушування його до проведення медичних маніпуляцій є незаконним. Вищеперелічені дії відповідача призвели до вимушеної та різкої зміни у його житті, втрати ним заробітку, постійних переживань та тривоги, порушення сну, емоційної напруги та приниження людської гідності.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Семенька В.М. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що при розгляді справи суд першої інстанції неправильно встановив обставини. Зокрема, позивач був відсторонений від роботи з 08 листопада 2021 року, а з наказом про відсторонення останній ознайомлений лише 06 грудня 2021 року. Також в наказі про відсторонення по-батькові позивача вказано неправильно: « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 ». Крім того, ОСОБА_1 має низку захворювань та робота є єдиним джерелом його доходу. Також відсторонення від роботи відбулося у період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , а зміни до наказу про перенесення відсторонення позивача на перший робочий день після закінчення періоду його тимчасової непрацездатності відповідачем внесені не були.

У відзиві на апеляційну скаргу ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» просить у задоволення апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Посилається на те, що 08 листопада 2021 року відповідач видав наказ, яким відсторонив позивача від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку із відмовою від отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, ненаданням медичного висновку про наявність показань до вакцинації, виданого закладом охорони здоров`я. Зазначені дії були зумовлені тим, що ОСОБА_1 , як викладач, забезпечує навчання студентів, організовує та планує навчальний процес, що обумовлює службову необхідність у контактуванні з іншими працівниками цього закладу та студентами, що підвищує ризик інфікування коронавірусом та/або сприяє його подальшому поширенню. Водночас на час видання оскарженого наказу відповідач не був повідомлений про перебування позивача на лікарняному, а тому, отримавши відповідний лікарняний лист, ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» наказом від 10 січня 2022 року №2-ВК вніс зміни до наказу від 08 листопада 2021 року №115-ВК «Про відсторонення від роботи» та у зв`язку із тимчасовою непрацездатність ОСОБА_1 у період із 05 до 10 листопада 2021 року відсторонив позивача від роботи з 11 листопада 2021 року, а тому самостійно поновив порушене право позивача.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Семенько В.М. апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 01 вересня 2015 року прийнятий до Державного навчального закладу «Новоград-Волинське вище професійне училище» на посаду викладача «Захисту Вітчизни» відповідно до наказу від 28 серпня 2015 року №89-ВК, що підтверджується трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 (а.с.30-32).

Відповідно до протоколу зборів трудового колективу від 27 серпня 2021 року, на яких ОСОБА_1 був присутній, директор ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» ОСОБА_5 ознайомив присутніх із постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 та змінами, внесеними до неї, а також повідомив про необхідність проходження працівниками навчального закладу щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19 (а.с.46-47).

09 вересня 2021 року та 16 вересня 2021 року медичною сестрою ОСОБА_6 на ім`я директора ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» ОСОБА_5 скеровані доповідні записки, у яких міститься інформація про те, що ОСОБА_1 відмовився зробити щеплення (а.с.48-49).

Згідно із протоколом зборів трудового колективу від 20 вересня 2021 року, на яких ОСОБА_1 був присутнім, директор ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» ОСОБА_5 повторно наголосив на необхідності проходження працівниками навчального закладу щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19 (а.с.50-51).

Із витягу з журналу проведення нарад директором ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» від 24 вересня 2021 року вбачається, що на нараді, яка відбулася того ж числа, директор ОСОБА_5 знову наголосив на необхідності проходження працівниками навчального закладу щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19 та попередив присутніх про правові наслідки відмови від вакцинації, а саме, відсторонення від роботи. ОСОБА_1 був присутнім і на цій нараді (а.с.52-54).

05 жовтня 2021 року медичною сестрою ОСОБА_6 на ім`я директора ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» ОСОБА_5 скеровано доповідну записку, в якій міститься інформація про відмову ОСОБА_1 зробити щеплення (а.с.55).

14 жовтня 2021 року ОСОБА_1 був ознайомлений із попередженням про те, що в разі відсутності сертифікату про вакцинацію проти COVID-19 керівництво ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» буде вимушене відсторонити його від роботи без збереження заробітної плати (а.с.56).

04 листопада 2021 року директором ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» Паламарчуком М.Є., а також інспектором кадрів Олійник Т.І. та медичною сестрою ОСОБА_6 складений акт про те, що працівники училища, зокрема ОСОБА_1 , в телефонному режимі у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю був ознайомлений із: Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року, наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року №2153, постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження протиепідемічних заходів із метою запобіганню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-Co-V-2» від 09 грудня 2020 року №1236, пунктом 19 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236» від 20 жовтня 2021 року №1096 та про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 і правових наслідків у разі відмови або ухилення від щеплення (відсторонення від роботи) (а.с.12).

08 листопада 2021 року директором ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» Паламарчуком М.Є., а також інспектором кадрів Олійник Т.І. та медичною сестрою ОСОБА_6 складений акт про те, що працівники училища, зокрема й ОСОБА_1 , був неодноразово повідомлений про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та про правові наслідки у разі відмови або ухилення від щеплення (відсторонення від роботи). Станом на 08 листопада 2021 року ОСОБА_1 не вакцинований проти COVID-19 і не має висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації (з його слів) (а.с.58).

Відповідно до медичного висновку 7СМР-ЕН9С-6М78-47МА ОСОБА_1 у період із 05 по 10 листопада 2021 року був тимчасово непрацездатним (а.с.26)

08 листопада 2021 року ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» видано наказ №115-ВК «Про відсторонення від роботи», відповідного до якого ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати у зв`язку із відмовою від отримання обов`язкового щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та ненаданням медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації, виданого закладом охорони здоров`я. Із даним наказом ОСОБА_1 ознайомився 06 грудня 2021 року та зазначив, що не погоджується із ним (а.с.59).

06 грудня 2021 року ОСОБА_1 на ім`я директора ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» Паламарчука М.Є. скерована заява-заперечення щодо наказу від 08 листопада 2021 року №115-ВК «Про відсторонення від роботи», відповідного до якого ОСОБА_1 відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08 листопада 2021 року (а.с.10-11).

У відповідь на це звернення 10 грудня 2021 року ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» направило ОСОБА_1 лист за №375, у якому повторно роз`яснено вимоги законодавства України стосовно необхідності ОСОБА_1 здійснити профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та зазначено, що відсторонення останнього від роботи було вимушеним заходом із огляду на приписи законодавства (а.с.15-16)

Відповідно до наказу ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» від 10 січня 2022 року №2-ВК «Про внесення змін до наказу №115-ВК від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи»» до п.1 наказу №115-ВК від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи» внесені зміни та відсторонено ОСОБА_1 від роботи з 11 листопада 2021 року (а.с.60).

Листом від 12 січня 2022 року №8 директор ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» Паламарчук М.Є. повідомив позивача про те, що у зв`язку із його відмовою ознайомитися зі змінами в наказі, про що останнім повідомлено в телефонному режимі, навчальний заклад направляє копію наказу ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище» від 10 січня 2022 року №2-ВК «Про внесення змін до наказу від 08 листопада 2021 року №115-ВК «Про відсторонення від роботи» до відома. Даний лист разом із копією наказу направлено позивачу за адресою: АДРЕСА_1 засобами поштового зв`язку, про що свідчить накладна АТ Укрпошта від 13 січня 2022 року №259 (а.с.62-64).

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У пунктах «а», «б» ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлені обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватися про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Частиною шостою ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» також передбачено, що повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Окрім того, ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору. При цьому передбачається, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється Міністерством охорони здоров`я України.

Згідно із частиною сьомою ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень установлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року №1236 із метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), із 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до пункту вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України (в редакції з урахуванням змін, що набрали чинності 26 жовтня 2021 року), керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій слід забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до ст.46 КЗпП України, частини другої ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої ст.5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Зі змісту підпункту 1 пункту 41-6 наведеної постанови Кабінету Міністрів України вбачається, що керівник державного органу (державної служби), керівник підприємства, установи та організації також має прийняти рішення про повідомлення працівників про проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Таке повідомлення має містити усю необхідну інформацію, необхідну для проведення обов`язкових щеплень (наприклад, посилання на нормативно-правові акти, на підставі яких проводиться обов`язкове щеплення працівників; прохання надати у визначений строк документи, які підтверджуватимуть проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19 або першого етапу вакцинації (одна доза), або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; дата, час та місце проведення обов`язкового профілактичного щеплення, якщо роботодавець вирішив організувати проведення такого щеплення; наслідки відмови або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення тощо).

04 жовтня 2021 року видано наказ Міністерства охорони здоров`я України №2153, яким затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до вказаного переліку на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають, зокрема, працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти. Також вказаним наказом допускався виняток, за наявності якого працівник звільнявся від проведення обов`язкового профілактичного щеплення, а саме мова йде про абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року №595. Наказ набрав чинності 08 листопада 2022 року.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 лютого 2022 року №380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року №372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №1236, зокрема на період воєнного стану пункт 41-6 постанови №1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану».

За таких обставин, можливо дійти висновку, що на час виникнення спірних правовідносин в Україні були запроваджені карантинні обмеження та введено низку вимог у частині охорони здоров`я, зокрема щодо проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострого респіраторного захворювання COVID-19, які стосувалися працівників закладів професійної (професійно-технічної) освіти, тобто ОСОБА_1 , який працює у цій царині.

Стаття 46 КЗпП України передбачає можливість відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України від 24 лютого 1994 року «Про забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення» та Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 квітня 1995 року №66 (далі - Інструкція № 66).

Так, абзацом 6 частини першої ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення» передбачено, що підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №66 (з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 серпня 2011 року №544), подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції №66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовилися від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

Пунктом 2.5 Інструкції №66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.

Згідно з п.2.7 Інструкції №66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком №2 до цієї Інструкції.

Отже, положення абзацу шостого частини першої ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення» та Інструкції №66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Однак, обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не лише вищезгаданим Законом України, але і постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 у якій передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до ст.46 КЗпП України, частини другої ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

За таких обставин, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Зазначений висновок апеляційного суду кореспондується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі №130/3548/21.

Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року в справі №295/144880/21 для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар - надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими. При цьому саме працівник має надати роботодавцю документи, які підтверджуватимуть проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19 або першого етапу вакцинації (одна доза), або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Так, сторонами не заперечується та матеріалами справи підтверджено, що позивач був належним чином завчасно та неодноразово повідомлений щодо вимог законодавства України в частині проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострого респіраторного захворювання COVID-19 працівниками закладів професійної (професійно-технічної) освіти, до яких за своєю посадою належить позивач, а також щодо правових наслідків ухилення від проходження вакцинації, а саме відсторонення від роботи.

Тобто, позивач усвідомлював, що його ухилення від вакцинації може нести не лише ризики для оточуючих, але і спричинить його персональну відповідальність за невиконання вимог законів та інших нормативно-правових актів України.

Водночас, розуміючи наслідки своєї поведінки, ОСОБА_1 не вжив заходів спрямованих на отримання COVID сертифікату або надання роботодавцеві медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19. За таких обставин, посилання позивача на наявність низки хронічних захворювань не є підставою для звільнення останнього від обов`язку здійснити обов`язкове профілактичне щеплення проти гострого респіраторного захворювання COVID-19, оскільки матеріали справи не містять будь-яких документальних підтверджень, виданих закладами охорони здоров`я України, щодо наявності у ОСОБА_1 протипоказань для проведення такого щеплення.

Статтею 8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод передбачено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, а також заборону органам державної влади втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Для визначення законності втручань Європейський суд з прав людини вказує на те, що «аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення ст.8 Конвенції, суд повинен (має) обґрунтувати доцільність та виправданість таких дій відповідно до другого абзацу цієї статті, тобто встановити, чи є втручання виправданим «відповідно до закону» і чи має воно наметі законні цілі, і чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві».

Досліджуючи питання наявності закону, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в ухваленому 08 квітня 2021 року рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» (заява № 47621/13) зазначає: «Суд повторює, що оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку (див., наприклад, Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], №№28859/11і 28473/12, § 167, 15 листопада 2016 року, з додатковим посиланням)». ЄСПЛ установив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому в цьому немає порушень.

В Україні таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Окрім того, в зазначеному рішенні ЄСПЛ вказано «Що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним ст.8».

«Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу. В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом. За таких обставин, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань».

Верховий Суд у поставі від 05 квітня 2023 року в справі №295/16337/21 виснував, що суспільні інтереси превалюють над особистими, але лише тоді, коли втручання у відповідні права особи має об`єктивні підстави (передбачене законом, переслідує легітимну мету, є нагально необхідним і пропорційним такій меті). Індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права на працю, в тому числі на заробітну плату, відпочинок та соціальний захист, протиставляється загальному праву (інтересу) суспільства, в тому числі дітей, які здобувають освіту в цьому закладі і мають право на безпечний освітній процес і відповідно до чинного законодавства не підлягають вакцинації; інших працівників цього ж закладу освіти, які здійснили у встановленому державою порядку щеплення до 08 листопада 2021 року. Внаслідок встановлення такого балансу досягається мета: загальне благо у формі права на безпеку та охорону здоров`я, що гарантовано ст.ст.3, 27 та 49 Конституції України. Держава, встановивши обов`язковість щеплень для певних категорій працівників, зокрема працівників закладів загальної середньої освіти, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в тому числі і власне нещепленого працівника. Відмова від вакцинації є правом громадянина, але, як будь-яке право, в деяких ситуаціях це право може бути обмежено. Обмеження прав може відбуватися в інтересах держави і суспільства і обумовлено насамперед необхідністю поваги до таких же прав і свобод інших людей, а також необхідністю нормального функціонування суспільства і держави.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що дії роботодавця, спрямовані на відсторонення ОСОБА_1 , були пропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи, а також такими, що повністю відповідали законодавству України. Винесення наказу про відсторонення від роботи з дня, коли позивач був тимчасово непрацездатним, дійсно є протиправним. Водночас відповідач самостійно поновив порушене право позивача шляхом винесення наказу про внесення змін до наказу про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, змінивши дату з 08 листопада 2021 року на 11 листопада 2021 року. Отже, посилання позивача на те, що відповідні зміни до наказу про відсторонення внесені не були спростовуються матеріалами справи. Крім того, копія відповідного наказу про внесення змін була направлена ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу його зареєстрованого місця проживання.

Доводи апеляційної скарги відносно допущення відповідачем описки у наказах від 08 листопада 2021 року №115-ВК та від 10 січня 2022 року №2-ВК щодо зазначення по-батькові позивача безпідставні, враховуючи, що у судовому засіданні сторони підтвердили факт того, що єдиним працівником ДНЗ «Новоград-Волинське вище професійне училище», який має прізвище « ОСОБА_7 » є позивач. Крім того, надаючи письмові заперечення щодо наказу про відсторонення від роботи, позивач усвідомлював та погоджувався із тим, що такий наказ стосується саме його. Також у констатуючій частині наказу від 10 січня 2022 року №2-ВК правильно зазначено, що «у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , викладача, у період із 05 по 10 листопада 2021 року…». За таких обставин, самі по собі описки не вплинули на суть спірних правовідносин настільки суттєво, що потягнули незаконність оскарженого в судовому порядку наказу.

Щодо посилань скаржника на те, що із наказом про відсторонення від роботи його ознайомлено майже через місяць після винесення самого наказу, колегія суддів зауважує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, жодний доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Хоча працівник у трудових правовідносинах є більш слабкою ланкою порівняно із роботодавцем, але суд оцінює докази, як кожний із них окремо, так і у сукупності, що узгоджується із положеннями ст.89 ЦПК України.

Отже, дії відповідача щодо видання оскарженого наказу цілком відповідали приписам законодавства України та є законними. Вони не могли спричинити позивачеві моральної шкоди, оскільки не містили у собі протиправності. Вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди є похідними від законності наказу про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Відповідно до приписів ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції повно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Семенька Василя Михайловича, залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 15 січня 2024 року.