30.01.2024 Справа № 756/1266/24
№756/1266/24
№2-з/756/16/24
УХВАЛА

30 січня 2024 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Шевчук А.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

29 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви у якій можливими відповідачами зазначила: ТОВ «ФК» Вектор Плюс», ПАТ «Сведбанк», а третьою особою - приватного виконавця Лановенко Л.О. При цьому вказувала, що планує ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження і подати скаргу на дії державного виконавця і/або позов про підроблення документів стягувачем, визнання незаконними дій, як стягувача так і приватного виконавця.

За твердженням заявниці 26.01.2024 року вона виявила зникнення зі стоянки свого автомобіля CITROEN C4 PICASSO д/н НОМЕР_1 який, як з`ясувала згодом, знаходиться під арештом в межах виконавчого провадження і виставлений на електронні торги СЕТАМ на 31.01.2024 року.

За таких обставин, просила про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль CITROEN C4 PICASSO д/н НОМЕР_1 , оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Більше того, у відповідності ст.152 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання забезпечення позову сторони не викликались.

При цьому, дослідивши матеріали позову та поданої заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 3 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Зі змісту Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Більше того, зміст заходів забезпечення та мета їх застосування, полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

При цьому, у порядку забезпечення позову не можна забороняти вчиняти дії, які під час розгляду спору прямо дозволені законом.

З поданої заяви не вбачається який позов із якими вимогами та до кого має подати ОСОБА_1 , більше того за твердженням заявниці вона остаточно не визначилася чи це буде позов або ж скарга на дії державного виконавця.

Суд звертає увагу заявниці, що статті 447, 448, 449 ЦПК України системно входять до Розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» і дають право звернутися до суду зі скаргою на дії, бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи виконавчої служби або приватного виконавця лише сторонам виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю порушено їхні права чи свободи під час виконання судового рішення.

При цьому, Розділ VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» не передбачає можливості не лише розгляду позову але й вирішення питання його забезпечення.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія, також рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Також, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви, не підлягає до задоволення, оскільки ст. 150 ЦПК України не передбачає можливості накладення арешту на арештоване майно в межах виконавчого провадження здійснюваного на виконання рішення у іншій справі, оскільки ініційований вид забезпечення є фактично втручанням у правовідносини, які виникли між кредитодавцем та позичальником поза межами судового засідання без встановлення обставин та з`ясування підстав для реалізації майна, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 157 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А. В. Шевчук