ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1466/24 Справа № 192/2154/23 Суддя у 1-й інстанції - Тітова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи у м. Дніпро апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дзержинське» про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою (суддя першої інстанції Тітова О.О.),

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дзержинське» про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 2015 року по червень 2022 року в сумі 132561 грн. моральної шкоди в сумі 150000 грн., грошових коштів як податкову вимогу в сумі 10 273 грн та витрати на правничу допомогу 40000 грн.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дзержинське» про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою визнано неподаною та повернуто позивачу.

Із вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом першої інстанції було грубо порушено норми процесуального права, судом було необґрунтовано вимогу про підтвердження сплати судового збору.

Вказує, що суд своїми ухвалами не надає позивачу доступу до правосуддя, протягом року.

ОСОБА_1 просив ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду щодо повернення заяви позивачеві.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про повернення заяви, то її розгляд слід проводити без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву позивачеві на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки позовної заяви усунуті лише частково, законом не передбачено повторне залишення позовної заяви без руху, ухвала суду від 30.10.2023 не виконана.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року позовні заява була залишена без руху для зазначення в ній електронного кабінет представника адвоката в ЄСІТС, зазначити власну адресу електронної пошти за її наявності та відому адресу електронної пошти відповідача, а також зазначити про наявність або відсутність власного електронного кабінету та електронного кабінету в ЄСІТС відповідача. Зазначити ціни позову та надати обґрунтований розрахунок, обґрунтувати суму заявлених вимог про стягнення моральної шкоди та вимоги про стягнення коштів податкової вимоги, зазначити докази на підтвердження всіх викладених обставин, зазначити чи вживались ним заходи досудового врегулювання спору, чи вживались заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, чи є докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, а також зазначити у кого наявні оригінали копій поданих суду документів, засвідчити копії поданих документів відповідно до ст. 94 ЦПК України, підтвердити зарахування до спеціального фонду державного бюджету вже сплачених сум судового збору 992,40 грн. за квитанцією 0.0..1 від 14.12.2022, та 81,20 грн. за квитанцією 0.0..1 від 24.04.2023, а також доплатити судовий збір - 1854,74 грн.

Ухвала суду від 30.10.2023 була доставлена до електронного кабінету представника позивача в цей же день 30.10.2023.

08 листопада 2023 року від позивача надійшла заява на виконання ухвали від 30.10.2023 року з квитанцією про доплату судового збору на суму1854,74 грн. з позовною заявою з уточненням.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, відомі адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету учасників справи, зазначення ціни позову та обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст.177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги(якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.4 ч.5 ст. 94 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Частиною другою ст. 127 ЦПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Таким чином, визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повертаючи її позивачу з тих підстав, що останнім не вказано електронний кабінет адвоката та наявність кабінету у відповідача, наведення розрахунку заборгованості з орендної плати та обґрунтування моральної, суд першої інстанції допустився до надмірного формалізму, оскільки, позивачем в уточненій позовній заяві було вказано наявність електронної пошти адвоката, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що місцевий суд не був позбавлений можливості перевірити реєстрацію адвоката так і відповідача у підсистемі ЄСІТС.

Що стосується вимоги обґрунтованого розрахунку заборгованості, стягнення моральної шкоди та стягнення коштів за податковою вимогою, апеляційний суд вважає, що позивач не позбавлений права після відкриття провадження уточнити чи збільшити свої позовні вимоги.

Також апеляційний суд вважає, безпідставним, що позивачем не вказано про досудове врегулювання, оскільки дана обставина спростовується поданим позовом на виконання ухвали.

Що стосується вимоги про надання доказів зарахування сплаченого судового збору.

Відповідно до п.1-2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Враховуючи наведені норми, апеляційний суд вважає, що саме на суд покладається обов`язок перевіряти зарахування судового збору,а не на учасників справи, а тому і цій частині ухвала не відповідає нормам права.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що повторно не передбачено залишити позовну заяву без руху, проте вважає, що суд не був позбавлений права продовжити позивача строк для усунення недоліків позовної заяви, тим самим сприяти належному розгляду справи та надання доступу до правосуддя, проте судом першої інстанції дані обставини було проігноровано.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції повернувши позовну заяву позивачеві в даній справі, не вирішив остаточно справу, чим порушив право на доступ до суду, передбачене ст. 6 Конвенції, не врахувавши пункт 25 рішення Європейського суду з прав людини «Кутіч проти Харватії», згідно якого право на доступ до суду включає не тільки право ініціювати судове провадження, але й право одержати вирішення справи судом. Відсутність вирішення судом справи становить порушення права на доступ до суду (пункт 31 рішення у справі «Ганчі проти Італії»).

На підставі викладеного, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх передчасними, та такими, що не відповідають дійсним обставинам та дослідженим матеріалам справи, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому апеляційний суд приходить до висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання про повернення позовної заяви на підставі частини 3 ст. 185 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська