МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ____________
Пр. №2/521/965/24
05 лютого 2024 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Федорова А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеська міська рада про визнання права власності у порядку спадкування за законом,
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна сестра ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., господарські будівлі: літня кухня під літ. «Б»; сарай під літ «В»; туалет під літ. «Г»; №1-5 огорожа; 1-мощіння, якийналежав їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 квітня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-4357.
Спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 не має, оскільки ніхто з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.
Спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_3 є він, рідний брат померлої, який прийняв спадщину після смерті останньої, оскільки з 13 жовтня 1997 року зареєстрований за місцем проживання ОСОБА_3 та своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тімченко О.І.
Зазначив, що його сестра ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , алепроживала одна по АДРЕСА_1 .
В усній розмові ОСОБА_3 говорила, що з чоловіком розлучена.
Отже, ОСОБА_2 , як чоловік ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після їїсмерті, який спадщину не прийняв, оскільки своєчасно протягом встановленого законом строку не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, хоча з часу смерті ОСОБА_3 пройшло більше трьох років.
Позивач зазначив, що місце перебування та проживання ОСОБА_2 йому не відомо, оскільки жодних зв`язків з ним не підтримував.
При зверненні до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тімченко О.І., остання своїм листом №27/02-14 від 12 червня 2023 року відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на будинок по АДРЕСА_1 та рекомендувала йому звернутися до суду.
Стверджував, що у зв`язку з відсутністю у нього оригіналу документу, що посвідчує за ОСОБА_3 право власності за будинок по АДРЕСА_1 , він не має можливості оформити своє право на спадкове майно, яке він отримав у спадщину.
Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., господарські будівлі: літня кухня під літ. «Б»; сарай під літ «В»; туалет під літ. «Г»; №1-5 огорожа; 1-мощіння, який належав на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітомвід 29 квітня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-4357 ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 27 вересня 2023 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання, витребувано спадкову справу (а.с. 51).
Ухвалою суду від 26 жовтня 2023 року по справі було витребувано копію матеріалів спадкової справи (а.с. 109).
Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року за клопотанням представника позивача по до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Одеську міську раду (а.с. 158).
Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 164).
Позивач та його представник, діючий на підставі ордеру від 08 вересня 2023 року, в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися відповідно до ст. 128 ЦПК України, надали до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просили суд розглянути справу за їх відсутності (а.с. 29-30).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся судом відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 105, 154, 162).
Треті особи, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 152, 161, 175, 176).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є рідним братом ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження ( а.с. 11, 12, 138, 140).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7, 149-151).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., господарські будівлі: літня кухня під літ. «Б»; сарай під літ «В»; туалет під літ. «Г»; №1-5 огорожа; 1-мощіння, якийналежав померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 квітня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-4357 (а.с. 14-15).
27 травня 1992 року право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,7 кв. м. було зареєстровано в КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, що підтверджується інформацією КП «БТІ» ОМР від 10 лютого 2021 року (а.с. 16, 117).
Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є її чоловік ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 13, 146-148).
Таким чином, ОСОБА_2 , як чоловік ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після їїсмерті.
Встановлено, що ОСОБА_2 , спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняв, оскільки протягом встановленого законом строку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, хоча з часу смерті ОСОБА_3 пройшло більше трьох років.
Згідно листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 26 вересня 2023 року інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території м. Одеси відсутня (а.с.50).
Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 22 вересня 2023 року що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по м. Одесі та Одеської області не значиться (а.с. 54).
З змісту позову вбачається, що місце перебування та проживання ОСОБА_2 позивачу не відомо, оскільки жодних зв`язків з ним він не підтримував.
З матеріалів спадкової справи вбачається, що мати померлої ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а батько ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с. 128, 129, 132-136).
Судом встановлено, що спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , рідний брат померлої, який прийняв спадщину після смерті останньої, оскільки з 13 жовтня 1997 року зареєстрований за місцем проживання ОСОБА_3 у будинку по АДРЕСА_1 та своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тімченко О.І. (а.с. 8).
Встановлено, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тімченко О.І., своїм листом №27/02-14 від 12 червня 2023 року відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на будинок по АДРЕСА_1 та рекомендувала йому звернутися до суду (а.с. 10).
Стверджував, що у зв`язку з відсутністю у нього оригіналу документу, що посвідчує за ОСОБА_3 право власності за будинок по АДРЕСА_1 , він не має можливості оформити своє право на спадкове майно, яке він отримав у спадщину.
Отже, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належав на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 квітня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-4357,житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., господарські будівлі: літня кухня під літ. «Б»; сарай під літ «В»; туалет під літ. «Г»; №1-5 огорожа; 1-мощіння.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Оскільки після смерті ОСОБА_3 , позивач прийняв спадщину, то в силу ст. 1268 ЦК України у нього виникло право володіння та користування спадковим майном.
Відповідно до правової позиції у справі за №6-164 цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23 січня 2013 року).
Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що ОСОБА_3 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 належав на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 квітня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-4357,житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., господарські будівлі: літня кухня під літ. «Б»; сарай під літ «В»; туалет під літ. «Г»; №1-5 огорожа; 1-мощіння (а.с. 14-15, 16, 17-23).
Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
У пункті 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
При цьому, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (пункти 4.14., 4.15., 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5).
Судом встановлено, що позивач не має можливості оформити своє право власності на спадкове майно, оскільки у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Відомості про належність спадкодавцеві житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,7 кв.мв Державному реєстрі відсутні.
Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.
Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання.
Отже, право на проведення державної реєстрації свого права власності на житловий з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, тому після її смерті спадкоємець не має можливості зареєструвати її поновлене право власності в Державному реєстрі.
Відсутність державної реєстрації права власності померлої ОСОБА_3 на вищевказане майно, позбавляє позивача, як спадкоємця можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його сестри.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон України №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.
Державний реєстратор відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
Відповідно до вимог ч. 9 п. 1 ст. 27 Закону України №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Частиною 2 ст. 18 Закону України №1952-IV встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі Порядок), визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Пунктом 66 Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.
Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.
Статтею 26 Закону України №1952-IV визначено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Реєстрація права власності на майно може бути проведена за рішенням суду про визнання права власності на це майно.
Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Судовий збір у справі складає 4141,10 грн., що сплачений позивачем у повному обсязі при зверненні до суду (а.с. 1).
Керуючись ст. ст. 15, 16, 1258, 1261, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 259, 264, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеська міська рада про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.
Визнати заОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Іллічівським РВ УМВС України в Одеській області 29 жовтня 199к7 року, РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., господарські будівлі: літня кухня під літ. «Б»; сарай під літ «В»; туалет під літ. «Г»; № 1-5 огорожа; 1 - мощіння.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 15 лютого 2024 року.
Суддя: О.М. Сегеда