Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4120/23 Головуючий у 1-й інст. Шульга О.М.
Категорія 80 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Антоневської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/4120/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Юревич Ігор Вікторович

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шульги О.М.

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила поновити її на роботі на посаді старшого ревізора відділу контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю за перевезеннями з регіональної філії «Донецька залізниця» із 01.04.2022 року шляхом визнання незаконним та скасування Наказу АТ «Українська залізниця» та Додатку 1 до нього від 01.04.2022 року №389/ос в частині, що стосується старшого ревізора ОСОБА_1 , стягнути із АТ «Українська залізниця» на її користь належну суму заробітної плати за період дії Наказу АТ «Українська залізниця» та Додатку 1 до нього від 01.04.2022 року №389/ос із 01.04.2022 року по дату поновлення дії трудового договору.

На обґрунтування позовних вимог вказувала, що із 11.01.2019 року працює на посаді старшого ревізора відділу контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю за перевезенням з регіональної філії «Донецька залізниця» на підставі наказу від 10.01.2019 №41/ОС року. 20 червня 2023 року вона довідалася про існування та ознайомилася із змістом Наказу №389/ос 01.04.2022 року, відповідно до якого із нею було призупинено дію трудового договору. Вказаний наказ не відповідає вимогам, встановленим у частині 2 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Головною умовою для призупинення дії трудового договору, на її думку, є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Оспорюваний наказ не містить інформації про те, що АТ «Українська залізниця» чи Департамент внутрішнього аудиту та контролю припинив свою роботу. Вказує, що її робоче місце не прив`язане до Донецької області, оскільки у період своєї роботи в Департаменті внутрішнього аудиту та контролю з 11 січня 2019 року по 24 лютого 2022 року вона виконувала роботу у віддаленому режимі по всій мережі залізниць України за завданням Наглядової ради АТ «Українська залізниця». Вона не є працівником регіональної філії «Донецька залізниця», а підпорядковується Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, головний офіс якого розміщений у місті Київ та виконує завдання Наглядової ради АТ «Українська залізниця», яка не припиняла свою роботу. Особисто ОСОБА_1 не була ініціатором призупинення із нею трудового договору, не зверталася до відповідача з питанням про призупинення дії трудового договору через те, що вона не може виконувати роботу через збройну агресію. Вказує, що мала і має можливість працювати дистанційно та перебувати на зв`язку з безпосереднім керівником. Відповідачем не було запропоновано переведення позивача на іншу роботу зі збереженням середньої заробітної плати.

Звертає увагу суду, що вона має профільну освіту за напрямом організація і управління перевезень на залізничному транспорті та є кваліфікованим спеціалістом з досвідом більше 15 років на залізниці.

Роботодавець приймаючи за власною ініціативою рішення про призупинення дії трудового договору, ураховуючи необхідність встановлення для цього абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, мав напередодні прийняття наказу впевнитись у тому, що працівник дійсно не може виконувати роботу, тобто у будь-який спосіб звернутись до працівника з таким питанням, що зроблено не було.

Відповідне рішення про призупинення дії трудового договору ініціював та прийняв роботодавець за власною ініціативою. Безпідставне та необґрунтоване призупинення дії трудового договору порушує права та інтереси ОСОБА_1 , за своїми ознаками є вимушеним прогулом, оскільки працівник позбавлений можливості працювати з вини роботодавця.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що Наказ №389/ос від 01.04.2022 року та Додаток 1 до нього не відповідає нормам ч. 2 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а саме: причина призупинення є загальною, та не містить конкретики не до працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, не до конкретно ОСОБА_1 ; відсутній спосіб обміну інформацією; відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті).

Зазначає, що якщо ж працівник бажає та може виконувати роботу або роботодавець може надавати роботу, призупиняти дію трудового договору неможливо. Однак, АТ «Українська залізниця» та Департамент внутрішнього аудиту та контролю не припинили свою роботу, доказів зворотного відповідачем не надано. ОСОБА_1 не є працівником регіональної філії «Донецька залізниця», а підпорядковується Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, головний офіс якого розміщений у місті Київ та виконує завдання Наглядової ради АТ «Українська залізниця», яка не припиняла свою роботу.

В рішенні суду першої інстанції зазначено, що місцем розташування робочого місця позивача є Донецька область, м. Краматорськ, вул. Залізнична, 53. Однак жодним нормативно-правовим актом не встановлено, що м. Краматорськ перебуває в окупації.

Звертає увагу суду, що відповідачем не було запропоновано їй переведення на іншу роботу зі збереженням середньої заробітної плати, враховуючи те, що у листі директора з управління персоналу та соціальної політики від 12.06 2023 року №ЦЦУП-13/140 зазначено, що АТ «Укрзалізниця» у період воєнного часу потребує укомплектування штату.

Представник відповідача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що відсутність організаційної можливості надати позивачу роботу, обумовлену трудовим договором, зумовлена критичним зменшенням обсягів господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» через військову агресію російської федерації проти України, що унеможливило затвердження планів внутрішнього аудиту та надання доручень про проведення позапланових аудитів.

Вказує, що аудит не належить до основної діяльності товариства, а посада старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» не належить до основних посад, без яких не може функціонувати товариство.

Місце роботи ОСОБА_1 розміщено в м. Краматорськ Донецької області, а місцезнаходженням регіонально філії «Донецька залізниця» є Донецька область, місто Лиман. Від початку військової агресії, з 24.02.2022 та до сьогодні, Лиманська міська територіальна громада (у тому числі місто Лиман) була спочатку територією ймовірних бойових дій, а далі - активних бойових дій, з періодом перебування в окупації близько 4-х місяців.

Зазначає, що організувати для позивача дистанційну форму роботи було неможливо, оскільки робота за її трудовим договором взагалі була відсутня - як на робочому місці, так і дистанційно. Переведення працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, в тому числі позивача, на іншу роботу, було неможливим. У відповідності до пункту 8.3 Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 07-09 жовтня 2020 (протокол №A-10/28-20 Ком.т.), працівники департаменту не можуть залучатися іншими структурними підрозділами товариства для виконання їх завдань та доручень. Отже, за характером роботи до працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю не можна застосовувати тимчасове переведення на іншу роботу. Роботи, на яку працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю можна перевести за їх згодою постійно, станом на 01.04.2022 року у АТ «Укрзалізниця» не було. Однак, на день подання відзиву наказом АТ «Укрзалізниця» № 1920/ос від 16.10.2023 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з переведенням до апарату управління регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Крім того, вказує, що на день видачі оскаржуваного наказу норма статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не містила вимоги пропонувати працівнику здійснити його переведення на іншу роботу, така вимога виникла в судовій практиці значно пізніше після видання наказу у цій справі. Так, ситуація, яка склалася станом на 01.04.2022 року, не давала роботодавцю можливості інакше організувати трудові відносини з позивачем, оскільки відсутність роботи та коштів на оплату простою змусили застосувати призупинення дії трудового договору з позивачем та іншими працівниками АТ «Укрзалізниця», яким військова агресія унеможливила надати роботу.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 11.01.2019 року була прийнята на посаду старшого ревізора відділу контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю за перевезенням з регіональної філії «Донецька залізниця» на підставі наказу від 10.01.2019 №41/ОС року, що вбачається із запису №15 у трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с.11, 71, т.1).

24 лютого 2022 року наказом АТ «Українська залізниця» за №Ц-42/6-В встановлено режим простою із 24.02.2022 року до відміни для працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця» відповідно до Додатка 1, з якого вбачається, що період простою запроваджувався також відносно ОСОБА_1 з 24.02.2022 року по 28.02.2022 року (а.с.119-120, т.1).

Про зупинення роботи структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця» складено акт простою від 24.02.2022 року (а.с.121, т.1).

Наказом відповідача від 24.03.2022 року за №Ц-42/12-в внесено зміни до Додатку 1 наказу від 24.02.2022 року №Ц-42/6-В, який викладено у новій редакції, а саме період простою запроваджувався відносно ОСОБА_1 з 24.02.2022 року по 28.02.2022 та із 01.03.2022 року по 31.03.2022 року, про що проінформовано працівників, зазначених у Додатку 1, зокрема і ОСОБА_1 (а.с.123, т.1)

Відповідно до наказу АТ «Українська залізниця» №389/ос 01.04.2022 року, припинено простій із 01.04.2022 року, введений наказом №Ц-42/6 від 24.02.2022 року працівникам, які зазначені у Додатку 1 до цього наказу та із 01.04.2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинило дію трудових договорів з працівниками, зазначеними у Додатку 1 до цього наказу, в тому числі із ОСОБА_1 (а.с.19,20, 126, 127, т.1).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії заяви позивача на ім`я голови правління АТ «Укрзалізниця» від 15 червня 2022 року, вона просила поновити дію її трудового договору із 02 червня 2022 року у зв`язку з можливістю виконувати роботу. У разі неможливості надання роботи просила вивести в режим простою. Також позивач зазначила, що з перебуває у м. Дніпро, де не ведуться бойові дії (а.с.95, т.1).

Згідно відповіді АТ «Укрзалізниця» від 18 липня 2022 року на звернення ОСОБА_1 адміністрація установи роз`яснила, що дія трудового договору із ОСОБА_1 призупинена з 01 квітня 2022 року на період дії воєнного стану на території України та обумовлено відсутністю виконуваних процесів, функцій і завдань за укладеним трудовим договором, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік Наглядовою радою затверджені не були.Відновлення дії трудового договору є можливим і в період дії воєнного стану, якщо будуть наявні процеси, функції і завдання для виконання, що надасть змогу забезпечити роботою позивача. Можливість виконання позивачем роботи безпосередньо залежить від можливості товариства забезпечити її роботою, однак на даний час, такої можливості немає (а.с.96, т.1).

Згідно п.1.1. Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 7-9 жовтня 2020 року, Департамент внутрішнього аудиту та контролю є структурним підрозділом АТ «Українська залізниця» та підпорядковується наглядовій раді (комітету з аудиту) товариства. Департамент виконує функції підрозділу/служби внутрішнього аудиту товариства (п.1.2 Положення про Департамент). Ціллю Департаменту є надання незалежних, об`єктивних аудиторських послуг, спрямованих на збільшення вартості товариства та вдосконалення його діяльності і процесів. Отже, Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно затверджених наглядовою радою (комітетом з аудиту) планів внутрішніх аудитів (а.с.72-80, т.1).

Наказом АТ «Українська залізниця» про припинення трудового договору (контракту) №1920/ОС від 16.10.2023 року ОСОБА_1 із 18.10.2023 року звільнено із посади старшого ревізора відділу контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю за перевезенням з регіональної філії «Донецька залізниця» у зв`язку із переведенням до апарату управління регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с.14, т.2).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач скористався своїм правом призупинити дію трудового договору із працівником у зв`язку із військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, що проявляється не тільки у абсолютній непрацездатності підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й через викликані збройною агресією, фактичні та економічні чинники, які не дозволяють забезпечити працівника роботою, яку він виконував раніше, наприклад: скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством, суттєве зниження доходів підприємства, неможливість виконання роботодавцем перед працівником зобов`язань з виплати заробітної плати та страхових внесків тощо. Визначення переліку працівників, з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього відноситься до дискреційних повноважень роботодавця. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, тому все вищевикладене свідчить про те, що відповідачем порушень законодавства при винесені наказу від 01.04.2022 року №389/ос стосовно ОСОБА_1 допущено не було.

Однак, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

24 лютого 2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану було продовжено. Згідно із вказаними Указами Президента України воєнний стан введено на всій території України.

З пункту 3 Указу слідує, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України» Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Статтею 13 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, далі Закон №2136-ІХ ) визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися з ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Частиною 2 вказаного Закону передбачено, що призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.

Таким чином, Закон № 2136-ІХ надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин.

Разом з тим, як вбачається з аналізу частини 1 статті 13 Закону, таке право роботодавця не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Міністерство економіки України розмістило на сайті міністерства коментар до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», зокрема і коментар до статі 13 вказаного Закону. При цьому вважають, що зв`язку з призупиненням дії трудового договору працівник звільняється від обов`язку виконувати роботу, визначену трудовим договором, а роботодавець звільняється від обов`язку забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а також виконання інших обов`язків, передбачених трудовим договором.

У цій справі установлено та не заперечувалося стороною відповідача, що АТ «Укрзалізниця» не зупиняло свою роботу, враховуючи мету та характер діяльності товариства.

Оцінивши в сукупності надані сторонами докази, оцінивши доводи позивача на обґрунтування позову, доводи відповідача щодо заперечення проти позову, враховуючи специфіку діяльності відповідача, а також функціональні обов`язки позивача, апеляційний суд уважає, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість наказу АТ «Укрзалізниця» від 01 квітня 2022 року №389/ос в частині, що стосується старшого ревізора ОСОБА_1 про призупинення дії трудового договору. Зокрема не доведено, що на час видання оспорюваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором (посадовою інструкцією). Тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Отже, відповідачем не було надано доказів на підтвердження існування, передбачених статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» підстав для тимчасового призупинення дії трудового договору, а саме неможливість надати позивачу роботу в товаристві.

Згідно пункту 1.1. Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 7-9 жовтня 2020 року, Департамент внутрішнього аудиту та контролю є структурним підрозділом «акціонерного товариства «Українська залізниця» та підпорядковується наглядовій раді (комітету з аудиту) Товариства. Департамент виконує функції підрозділу/служби внутрішнього аудиту Товариства (п.1.2 Положення про Департамент). Ціллю Департаменту є надання незалежних, об`єктивних аудиторських послуг, спрямованих на збільшення вартості Товариства та вдосконалення його діяльності і процесів. Отже, Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно затверджених наглядовою радою (комітетом з аудиту) планів внутрішніх аудитів.

Колегія суддів зауважує, що під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження той факт, що відповідач позбавлений можливості надати роботу позивачу, зокрема і в тому числі хоча б частково, дистанційно або застосувати інший механізм встановлення скороченої тривалості робочого часу, дня, тижня чи продовження застосування простою, переведення на іншу роботу, яку здатен виконувати позивач відповідної до своєї кваліфікації та досвіду роботи.

Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору можуть свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

За встановлених обставин, суд робить висновок, що наказ АТ «Укрзалізниця» від 01 квітня 2022 року №389/ос в частині, що стосується ОСОБА_1 , не відповідає положенням статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Вимога про поновлення дії трудового договору не підлягає до задоволення, оскільки із матеріалів справи встановлено, що наказом АТ «Українська залізниця» про припинення трудового договору (контракту) №1920/ОС від 16.10.2023 року ОСОБА_1 із 18.10.2023 року звільнено із посади старшого ревізора відділу контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю за перевезенням з регіональної філії «Донецька залізниця» у зв`язку із переведенням до апарату управління регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця».

Відповідно до положень статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз положень КЗпП України дозволяє окреслити випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника.

Вказані висновки свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором.

Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Відповідно до даних довідки №224 від 09 червня 2023 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 966,90 грн. (а.с.21, т.1).

Відтак, належним розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу є кількість днів прогулу ? на середньоденний заробіток (391 день (за період з 01 квітня 2022 року по 18 жовтня 2023 року) ? 966,90 грн. (середньоденний заробіток) = 378 057,90 грн.

За установлених обставин, з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 378 057,90 грн.

Щодо строків звернення до суду колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Відповідно до статті 234 КЗпП України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Водночас положення КЗпП України не містять вичерпного переліку причин, які можна вважати поважними при пропуску строку звернення до суду, вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Тобто, поважність причин означає, що працівник не ставився безвідповідально до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали об`єктивні причини.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду з відповідним позовом у трудових спорах застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у своєму рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, КЗпП України доповнено главою ХІХ «Прикінцеві положення», у якій зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений із 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати КЦС у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21 дійшов висновку, що запровадження на всій території України карантину законодавець визначив безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Судом встановлено, що наказом відповідача №389/ос від 01.04.2022 року, призупинило дію трудового договору із ОСОБА_1 із 01.04.2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

28 червня 2023 року остання звернулася до суду з метою скасування вказаного наказу.

Отже, як на час призупинення трудового договору із ОСОБА_1 , так і на час її звернення до суду із даним позовом в Україні діяв встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а строки, визначені статтею 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії такого карантину.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не був пропущений строк для звернення до суду із даним позовом.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового забору за вимогу про стягнення заробітної плати.

За таких обставин, з АТ «Укрзалізниця» на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 4991,77 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Юревич Ігор Вікторович задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати.

Визнати незаконним та скасувати Наказ і Додаток 1 до нього Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01.04.2022 року № 389/ос про призупинення дії трудового договору в частині, що стосується старшого ревізора ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код 40075815) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) належну суму заробітної плати за період дії наказу та Додатку 1 до нього Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01.04.2022 року № 389/ос, починаючи з 01.04.2022 по 18.10.2023 в розмірі 378 057,90 грн. Вказана сума визначена без урахування податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 4991,77 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 січня 2024 року.

Головуючий Судді