Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЄУН 323/1253/21

провадження: 2/336/202/2024

м. Запоріжжя 8 лютого 2024 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Бублій Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом виконавчого комітету Оріхівської міської ради до ОСОБА_1 (представник адвокат Сахно О.В.), третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Оріхівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

За поданим у травні 2021 року до суду позовом позивач просить суд:

1.«Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2.Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, на користь особи або установи в якій дитина буде перебувати».

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив наступне.

«Малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Оріхівської міської ради (наказ від 20.01.2021 № 05 «Про взяття на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування») як дитина, яка залишилась без батьківського піклування на підставі рішень виконавчого комітету Оріхівської міської ради від 19.01.2021 № 02 «Про негайне відібрання дітей», від 20.01.2021 № 04 «Про тимчасове влаштування малолітніх дітей».

19.01.2021 відбулось негайне відібрання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які проживають за адресою АДРЕСА_2 . Фактично діти були вилучені з небезпечних умов за адресою АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Відповідно п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» виконавчий комітет як орган опіки та піклування прийняв рішення від 21.01.2021 № 10 «Про доцільність позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей» та звернувся з позовною заявою до Оріхівського районного суду Запорізької області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітніх дітей, у тому числі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнення аліментів. Державна реєстрація народження ОСОБА_2 була проведена відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька внесені за вказівкою матері, що підтверджено Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 19.01.2021 № 3, наданим Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Ухвалою Оріхівського районного суду від 04.02.2021 прийнято вказану позовну заяву та відкрито провадження (справа за № 323/197/21, провадження № 2/323/287/21).

24 травня 2021 року Оріхівським районним судом Запорізької області винесено заочне рішення по цивільній справі № 323/197/21 провадження № 2/323/287/21 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і стягнення аліментів. Заочне рішення не набрало законної сили.

Під час розгляду вказаної справи в Оріхівському районному суді, на початку квітня поточного року, Службі у справах дітей стало відомо, що відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбулось визнання батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Під час спілкування із ОСОБА_1 він підтвердив, що визнав батьківство відносно ОСОБА_2 та категорично відмовився надати Свідоцтво про народження. Заяви про наміри виховувати та утримувати сина та повернення дитини з КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» не надав.

13.04.2021 до Служби у справах дітей надійшов лист Оріхівського районного відділу ДРАЦС в якому повідомлялось, що відповідно ст. 126 Сімейного кодексу України та заяви про визнання батьківство від 26.03.2021 громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 визнав своє батьківство відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 », по батькові « ОСОБА_2 ».

Так як ОСОБА_2 перебуває на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування та перебуває на повному державному утриманні КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», орган опіки та піклування Оріхівської міської ради 14.04.2021 звернувся до Оріхівського районного відділу ДРАЦС з клопотанням про надання повторного свідоцтва про народження цієї дитини та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.

ОСОБА_1 не надав документів на дитину та документів, які підтверджували його батьківство.

За інформацією КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» від 21.04.2021 № 589 «Про надання інформації» малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на вихованні і повному державному забезпеченні в цьому закладі з 21.01.2021. За час перебування дитини в Будинку дитини ОСОБА_1 свого сина не відвідував, його долею не цікавився, до Адміністрації закладу з будь-яких питань не звертався. Така поведінка ОСОБА_1 свідчить про те, що він навіть не намагається піклуватися про фізичний і духовний розвиток своєї дитини ОСОБА_2 , чим свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

З метою захисту законних прав та інтересів малолітнього вже ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Служба у справах дітей виконавчого комітету міської ради звернулась до старости Новоданилівського старостинського округу для надання інформації про місце проживання ОСОБА_1 , характеристику за місцем його проживання для вивчення батьківського потенціалу та можливості батька виховувати малолітню дитину.

Згідно Довідки про склад сім`ї від 15.04.2021 № 109/01.18 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_3 . Згідно характеристики, ОСОБА_1 , за місцем свого фактичного проживання, періодично проживає зі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .. Нетривалі сумісні відносини постійно закінчувались конфліктами з втручанням представників Новоданилівського старостинського округу, соціальних служб та навіть правоохоронних органів. ОСОБА_1 визнав себе батьком ОСОБА_2 , але підтверджуючих документів нікому не надає. З дня народження сина ОСОБА_2 він не проявляв батьківського піклування, не забезпечував матеріально, проживали разом зі ОСОБА_5 за рахунок виплат на дітей. ОСОБА_1 офіційно не працює, отримує пенсію по інвалідності. Зарекомендував себе як людина, у якої постійно виникають конфлікти як у особистому житті так і в суспільстві. Неодноразово отримував зауваження щодо забезпечення належних умов проживання дітей своєї співмешканки ОСОБА_5 та неадекватної манери спілкування зі співмешканкою та її дітьми.

21 квітня 2021 року Службою у справах дітей здійснено виїзд за фактичним місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою з`ясування його намірів та готовності виконувати ним батьківські обов`язки. Під час перевірки вдома нікого не було. За зовнішніми спостереженнями встановлено, що будівля в занедбаному стані, аварійна, тріщини в стінах, вікна забиті плівкою. Із вказаного будинку 19 січня поточного року вилучався малолітній ОСОБА_2 , з причин перебування дитини в небезпечних умовах та загрози його життю і здоров`ю. На час перевірки стан будинку не змінився. Умов для повернення малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на проживання та виховання в будинок за вказаною адресою не має.

23.04.2021 ОСОБА_1 з`явився до Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради, тому було можливим з`ясувати його наміри щодо дитини та проведено бесіду. Також ним особисто надані його особисті документи. Документи на дитину не надав, пояснив, що в нього їх не має, можливо, Свідоцтво про народження дитини знищено ОСОБА_5 . Заяву щодо повернення його сина, ОСОБА_2 на виховання та спільне проживання не надав. В усній формі заявив, що бажає забрати дитину, коли завершить ремонт у будинку.

Під час бесіди було з`ясовано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не вміє особисто писати, читати. Згідно довідки від 22.04.2021, наданої ним особисто, перебуває на обліку в психіатричному кабінеті КНП «Оріхівської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування» з діагнозом: «Легка розумова відсталість (помірно виражена дебільність) внаслідок резидуальної енцефалопатії, без порушення поведінки».

За інформацією Оріхівського відділення поліції № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області від 27.04.2021 ОСОБА_1 до будь-якої відповідальності не притягувався. Але протягом 2020 року неодноразово надходили повідомлення від громадянки ОСОБА_5 з приводу конфліктів із ОСОБА_1 (ЄО №1866 від 13.04.2020, ЄО № 1859 від 13.04.2020, ЄО №3634 від 30.06.2020). 27.03.2021 за заявою ОСОБА_1 (ЄО №1267 від 27.03.2021) у зв`язку із спричиненням йому тілесних ушкоджень відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України.

В період з 27.04.2021 по 29.04.2021 фахівцями КУ «Центр надання соціальних послуг проведено оцінку потреб ОСОБА_1 .. За результатами оцінювання потреб з`ясовано, що наявні ознаки потрапляння в складні життєві обставини (СЖО). Основними ознаками та чинниками, які зумовлюють СЖО є: відсутність постійного працевлаштування, інвалідність та розумова відсталість, недотримання санітарно-гігієнічних умов проживання та особистої гігієни, низький батьківський потенціал. ОСОБА_1 не може належним чином виконувати батьківські обов`язки та доглядати за малолітньою дитиною, адже і сам має брудний, недоглянутий вигляд та не може належним чином доглядати навіть за собою.

Для малолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_1 не створено належних безпечних умов проживання та виховання. Враховуючи захворювання, батько дитини не може належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. ОСОБА_1 до вилучення дитини ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини і на даний час не може забезпечити малолітній дитині належний рівень догляду та батьківського піклування. Повернення ОСОБА_2 на виховання ОСОБА_1 це повернення дитини в умови, які небезпечні для дитини та становлять загрозу його життю і здоров`ю.

На підставі вищевикладеного, 20 травня 2021 року, керуючись підпунктом 4 пункту б) частини 1 статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 56 Цивільного кодексу України, ст.19, 150, 155, 164, Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи», п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування, діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», розглянувши Подання Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради від 14.05.2021, рішення Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету міської ради від 18.05.2021 №5 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », з метою забезпечення захисту прав та інтересів дитини, виконавчий комітет Оріхівської міської ради прийняв рішення № 272 «Про доцільність позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини», та затвердив Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 »

Сторона відповідача скористалася право на подання відзиву на позовну заяву, за змістом якого зазначила наступне.

«Ознайомившись з позовною заявою Позивач категорично не погоджується з викладеними в ній доводами та твердженнями, та вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З позову вбачається, що його син - малолітня дитина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) перебуває на вихованні та повному утриманні в Комунальній установі «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради (далі - Будинок дитини), яка була відібрана у матері дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З метою повернення дитини (малолітнього ОСОБА_2 ) в сім`ю Відповідачем здійснювалися активні дії, а саме:

-Наприкінці березня 2021 року Відповідач в добровільному порядку визнав батьківство та подав до Оріхівського районного відділу ДРАЦС заяву про визнання батьківства від 26.03.2021р. Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 14.04.2021р. батьком малолітньої дитини ОСОБА_2 є Відповідач;

-Протягом літа 2021р. Відповідачем зроблено косметичний ремонт в будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає Відповідач та де буде проживати його дитина, коли повернеться в сім`ю.

-На адвокатський запит від 18.10.2021р. до Будинку дитини надійшла відповідь від 21.10.2021р. №1448, що за час перебування дитини (малолітнього ОСОБА_2 ) Відповідач сина відвідував 17.06.2021р., 31.08.2021, 05.10.2021р. Під час відвідування Відповідач приносив дитині печиво, сік, соломку, банани та яблука. Відповідач декілька разів дзвонив до Будинку дитини та цікавився станом здоров`я сина, умовами повернення дитини в сім`ю. Фото зустрічі Відповідача з дитиною додаються.

Вказані дії Відповідача свідчать про відсутність винної поведінки та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками».

На відзив на позов надійшла відповідь позивача, за змістом слідує наступне.

«19.01.2021 відбулось негайне відібрання з небезпечних умов малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за їх фактичним місцем перебування за адресою АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Негайне відібрання було здійснено відповідно до Актів оцінки рівня безпеки дітей від 19.01.2021 та Акту обстеження умов проживання дітей від 19.01.2021, згідно яких: будинок в аварійному стані, дерев`яна підлога з дощок, що погнили, низька волога стеля, з якої капає конденсат, три кімнати, з яких дві не опалюється. В одній кімнаті перебувала ОСОБА_5 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . В цій кімнаті два ліжка, піч, стіл. Посуду, побутової техніки, постільної білизни, килимів, придатних для використання домашніх меблів не виявлено. Взагалі помешкання не пристосоване для проживання.

З продуктів харчування в наявності лише пів мішка картоплі, з готової їжі, в єдиній у хаті каструлі (2л), незрозуміла суміш, яку назвали гречаним супом. Не було забезпечено належного харчування дітей. Також взагалі не виявлено ніяких засобів гігієни, особистих речей дітей, ніякого одягу (тільки той, що одягнений на дітях), іграшок. Діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з наявними ознаками повної недоглянутості, низьким рівнем гігієни: брудні, одягнуті в дуже брудний одяг, теплого та верхнього зимового одягу взагалі не мають, поруч з ними відчувається неприємний запах, що свідчить про умисне ухиляння дорослих від виконання обов`язку по догляду за дітьми. Діти перебували у будинку ОСОБА_1 , в тому числі і його син, тому відповідальність за догляд за дітьми, забезпечення належних умов проживання та харчування несе і він. Відповідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку і батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

На момент відібрання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мав прізвище ОСОБА_2 , так як реєстрація народження дитини відповідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 від 19.01.2021 №3 проведена згідно ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері).

Відповідно статті 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Також, відповідно статті 144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Після народження ОСОБА_2 , його реєстрація народження була проведена лише матір`ю, ОСОБА_5 . Батьківство щодо вказаної дитини ОСОБА_1 не визнав, не зважаючи на те що знав про сина та проживав з його матір`ю. Що є аргументом про ухиляння ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків з моменту народження дитини. Мати дитини, ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 проживали разом, їх стосунки носили періодичний, нестабільний та конфліктний характер. Неодноразово протягом 2020 року від громадянки ОСОБА_5 з приводу конфліктів із ОСОБА_1 надходили відповідні повідомлення до Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області (ЄО № 1836 від 11.04.2020, ЄО №1866 від 13.04.2020, ЄО №1859 від 13.04.2020, ЄО №2653 від 22.05.2020, ЄО №3634 від 30.06.2020). Звертаємо увагу, що інформація поліції додається до Позовної заяви. Конфлікти відбулись у присутності малолітніх дітей, що може негативно вплинути на подальший їх розвиток та психіку. Також неодноразово до вказаної сім`ї виїздили працівники Служби у справах дітей, КУ «Центр надання соціальних послуг» та проводили профілактичні заходи щодо підвищення батьківського потенціалу обох батьків, постійно надавалась допомога дитячим одягом та засобами гігієни. ОСОБА_1 вказував що він батько ОСОБА_2 однак відповідальності за його життя та розвиток, визнаючи батьківство, не брав.

Сім`я перебувала під соціальним супроводом, що, відповідно частини 4 статті 164 Сімейного кодексу України, враховується при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав.

Після невідкладного відібрання ОСОБА_2 перебуває на повному державному утриманні КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» відповідно рішення виконавчого комітету Оріхівської міської ради від 20.01.2021 №04 «Про тимчасове влаштування малолітніх дітей».

13.04.2021 до Служби у справах дітей надійшов лист Оріхівського районного відділу ДРАЦС в якому повідомлялось, що відповідно ст. 126 Сімейного кодексу України та заяви про визнання батьківство від 26.03.2021 громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 визнав своє батьківство відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 », по батькові « ОСОБА_2 ».

З метою з`ясування намірів щодо виховання свого сина, піклування та догляд його, виконання батьківських обов`язків неодноразово протягом квітня-травня проводились зустрічі та бесіди із ОСОБА_1 , надавались роз`яснення та консультації.

Під час спілкування із ОСОБА_1 він підтвердив, що визнав батьківство відносно ОСОБА_2 та категорично відмовився надати Свідоцтво про народження. Заяви про наміри виховувати та утримувати сина та повернення дитини з КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» не надав.

Так як ОСОБА_2 перебуває на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування та перебуває на повному державному утриманні КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», орган опіки та піклування Оріхівської міської ради 14.04.2021 звернувся до Оріхівського районного відділу ДРАЦС з клопотанням про надання повторного свідоцтва про народження цієї дитини та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.

ОСОБА_1 не надав документів на дитину та документів, які підтверджували його батьківство. Після визнання батьківства ОСОБА_1 не забезпечив отриманням дитиною документу, який засвідчував його особу, що порушує права дитини на її індивідуальність.

Відповідно статті 8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, виконавчим комітетом Оріхівської міської ради, а не батьком, забезпечено надання допомоги і захист для відновлення індивідуальності ОСОБА_2 . Надані копії Повторного свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2 та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 14.04.2021 №6 є одним із доказів неналежного виконання батьківських обов`язків.

На момент подання Позовної заяви, за інформацією КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» від 21.04.2021 № 589 «Про надання інформації» малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на вихованні і повному державному забезпеченні в цьому закладі з 21.01.2021. За час перебування дитини в Будинку дитини ОСОБА_1 свого сина не відвідував, його долею не цікавився, до Адміністрації закладу з будь-яких питань не звертався. Така поведінка ОСОБА_1 свідчить про те, що він навіть не намагається піклуватися про фізичний і духовний розвиток своєї дитини ОСОБА_2 , чим свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Підтверджуючі перебування дитини документи додані до Позовної заяви, що також є одним із доказів по вказаній справі.

Також у Позовній заяві вказані заходи, які здійснювались із Відповідачем щодо забезпечення можливості ним виконувати батьківські обов`язки та надані відповідні докази про нехтуванням своїм батьківством ОСОБА_1 та інші характеризуючи документи.

Тому, виключно з найкращих інтересів дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавчий комітет Оріхівської міської ради звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та стягнення аліментів. Адже відповідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, аргумент, викладений у Відзиві відповідача, що ОСОБА_1 в добровільному порядку визнав батьківство не свідчить про взяття ним відповідальності за життя, здоров`я та розвиток дитини, а, навпаки, доводить нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Також у Відзиві вказані заходи, які Відповідач здійснив:

- Протягом літа 2021 року зроблено косметичний ремонт в будинку, за адресою АДРЕСА_1 , де проживає Відповідач та де буде проживати його дитина, коли повернеться до дому.

Звертаємо увагу суду на те що, вказана інформація не відповідає дійсності. ОСОБА_1 фактично проживає за адресою АДРЕСА_3 . Позивачем надавались Акти обстеження умов проживання за фактичним місцем проживання і косметичний ремонт (білування стін, ремонт підлоги в коридорі) було здійснено в будинку за адресою АДРЕСА_3 . Однак не створено належних умов для проживання та розвитку малолітньої дитини. Разом з тим, Відповідачем не надано підтверджуючих документів щодо здійснення ремонту в будинку за адресою АДРЕСА_3 та створення належних умов для проживання дитини.

Дійсно Відповідач відвідував ОСОБА_2 в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко». Просимо звернути увагу на дати відвідування, це 17.06.2021, 31.08.2021, 05.10.2021. Вперше ОСОБА_1 відвідав вже після відкриття провадження по справі (08.06.2021), а визнав батьківство 26.03.2021, відвідував періодично, перед судовими засіданнями.

Наголошуємо, що всі дії Відповідача, які наведені у Відзиві здійснювались ним після відкриття справи. Тому вказані аргументи не спростовують факти, викладені в Позовній заяві Позивачем.

Для малолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_1 не створено належних безпечних умов проживання та виховання. ОСОБА_1 до вилучення дитини ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини і на даний час не може забезпечити малолітній дитині належний рівень догляду та батьківського піклування. Повернення ОСОБА_2 на виховання ОСОБА_1 це повернення дитини в умови, які небезпечні для дитини та становлять загрозу його життю і здоров`ю.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» термін «забезпечення найкращих інтересів дитини» вживається в такому значенні: дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Статтями 3, 9 Конвенції про права дитини визначає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 29 квітня 2020 року справа №522/10703/18 вказано наступне.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 Сімейного кодексу України є усталеною.

Відповідно частини 2 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Позивачем надано докази у вигляді: листів від установ, організацій, Повторного Свідоцтва про народження дитини, Актів обстежень умов проживання, оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 , висновки, характеристики, довідки.

Тому заперечуємо, що не надано до суду будь-яких доказів щодо ставлення Відповідача до виконання його батьківських обов`язків до дати визнання ним батьківства та нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Також повідомляємо, що 15.11.2021 працівники Служби у справах дітей виконавчого комітету Оріхівської міської ради, КУ «Центр надання соціальних послуг», старостинського округу с. Новоданилівка Оріхівської міської ради намагались провести обстеження умов проживання Відповідача за адресою, АДРЕСА_1 з метою заявленої у Відзиві інформації щодо проведення ремонту. ОСОБА_1 був відсутній, в телефонній розмові категорично заявив, що більше нікого впускати у будинок не буде, тільки після повернення сина, був агресивний, погрожував, вказав, що йому не подобається те, що вказується в Актах обстеження. Присутніми працівниками складено відповідний Акт, що додається. Вказані дії Відповідача свідчать про залякування та тиск на посадових осіб для отримання вигідних для себе доказів, які не відповідають дійсності. Будинок, де фактично проживає Відповідач, із зовнішнього огляду занедбаний.

Також надаємо фототаблицю приміщення ОСОБА_1 на час вилучення дітей.

Отже, в зв`язку з викладеним позовні вимоги по справі № 323/1253/21 вважаю законними та обґрунтованими і прошу суд їх задовольнити».

Ухвалою суду від 08.06.2021 року вирішено:

«Прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за позовною заявою Виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, яку розглядати за правилами загального позовного провадження.

Призначити у справі підготовче судове засідання на 06.07.2021 року о 09-00 годині, в яке викликати учасників справи».

Ухвалою суду від 03.12.2021 р. вирішено:

«Підготовче провадження з розгляду цивільної справи за позовом виконавчого комітету Оріхівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оріхівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, - закрити.

Призначити справу до судового розгляду».

У судовому засіданні представник позивача наполіг на позові за викладеними у ньому підставами, а сторона відповідача заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

Малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Оріхівської міської ради (наказ від 20.01.2021 № 05 «Про взяття на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування») як дитина, яка залишилась без батьківського піклування на підставі рішень виконавчого комітету Оріхівської міської ради від 19.01.2021 № 02 «Про негайне відібрання дітей», від 20.01.2021 № 04 «Про тимчасове влаштування малолітніх дітей».

19.01.2021 відбулось негайне відібрання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які проживають за адресою АДРЕСА_2 . Фактично діти були вилучені за адресою АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Відповідно п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» виконавчий комітет як орган опіки та піклування прийняв рішення від 21.01.2021 № 10 «Про доцільність позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей» та звернувся з позовною заявою до Оріхівського районного суду Запорізької області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітніх дітей, у тому числі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнення аліментів.

Державна реєстрація народження ОСОБА_2 була проведена відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька внесені за вказівкою матері, що підтверджено Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 19.01.2021 № 3, наданим Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

24 травня 2021 року Оріхівським районним судом Запорізької області винесено заочне рішення по цивільній справі № 323/197/21 провадження № 2/323/287/21 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і стягнення аліментів. Заочне рішення не набрало законної сили.

На початку квітня 2021 року, Службі у справах дітей стало відомо, що відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відбулось визнання батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Під час спілкування представниками Служби у справах дітей із ОСОБА_1 він підтвердив, що визнав батьківство відносно ОСОБА_2 .

13.04.2021 до Служби у справах дітей надійшов лист Оріхівського районного відділу ДРАЦС в якому повідомлялось, що відповідно ст. 126 Сімейного кодексу України та заяви про визнання батьківство від 26.03.2021 громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 визнав своє батьківство відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитині присвоєно прізвище « ОСОБА_2 », по батькові « ОСОБА_2 ».

Так як ОСОБА_2 перебуває на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування та перебуває на повному державному утриманні КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», орган опіки та піклування Оріхівської міської ради 14.04.2021 звернувся до Оріхівського районного відділу ДРАЦС з клопотанням про надання повторного свідоцтва про народження цієї дитини та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.

За інформацією КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» від 21.04.2021 № 589 «Про надання інформації» малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на вихованні і повному державному забезпеченні в цьому закладі з 21.01.2021.

Згідно Довідки про склад сім`ї від 15.04.2021 № 109/01.18 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_3 . Згідно характеристики, ОСОБА_1 за місцем свого фактичного проживання періодично проживає зі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

21 квітня 2021 року Службою у справах дітей здійснено виїзд за фактичним місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою з`ясування його намірів та готовності виконувати ним батьківські обов`язки. Під час перевірки вдома нікого не було.

23.04.2021 ОСОБА_1 з`явився до Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради, тому було можливим з`ясувати його наміри щодо дитини та проведено бесіду. В усній формі заявив, що бажає забрати дитину.

20 травня 2021 року виконавчий комітет Оріхівської міської ради прийняв рішення № 272 «Про доцільність позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини», та затвердив Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що він ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що відповідач не втратив інтерес до дитини та спілкування з нею, про що слідує зокрема з показань допитаного судом свідка ОСОБА_14 .

Крім того, з метою повернення дитини (малолітнього ОСОБА_2 ) в сім`ю Відповідачем здійснювалися активні дії, а саме:

-наприкінці березня 2021 року Відповідач в добровільному порядку визнав батьківство та подав до Оріхівського районного відділу ДРАЦС заяву про визнання батьківства від 26.03.2021р. Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 14.04.2021р. батьком малолітньої дитини ОСОБА_2 є Відповідач;

-протягом літа 2021р. Відповідачем зроблено косметичний ремонт в будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає Відповідач та де буде проживати його дитина, коли повернеться в сім`ю.

-на адвокатський запит від 18.10.2021р. до Будинку дитини надійшла відповідь від 21.10.2021р. №1448, що за час перебування дитини (малолітнього ОСОБА_2 ) Відповідач сина відвідував 17.06.2021р., 31.08.2021, 05.10.2021р. Під час відвідування Відповідач приносив дитині печиво, сік, соломку, банани та яблука. Відповідач декілька разів дзвонив до Будинку дитини та цікавився станом здоров`я сина, умовами повернення дитини в сім`ю.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного та систематичного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно малолітніх дітей в матеріалах справи відсутні.

ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та вплив, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про таке попередження відповідача органом опіки або службой у справах дітей.

Отже, позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача не забезпечуватиме інтересів самої дитини та не сприятиме її розвитку та реалізації у суспільстві.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. ЄСПЛ звертає увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини.

Положеннями ч.7,8 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 15,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків, або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до вимог ст.ст. 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересам дитини і ці інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага/

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити за необгрунтованістю та безпідставністю позовних вимог, щодо позбавлення відповідача батькіських прав.

На наведений висновок суду не впливає зміст висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, наявність якого є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії, оскільки жоден з джерел доказів не може мати для суду наперед встановленої сили, а вирішення питання про припинення важливого права людини, що ґрунтується на відносинах кровної спорідненості, не може бути продиктовано самими лише формальними міркуваннями.

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно ст. 181 Сімейного кодексу України: «За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина».

Враховуючи, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є похідною, від позбавлення батьківських прав відносно неї, та зважаючи на те, що дитина на підставі рішення виконавчого комітету Оріхівської міської ради від 20.01.2021 № 04 тимчасове була влаштована до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», суд вважає що вимога про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-182, 184 СК України, ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 82, 89, 141, 258, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову виконавчого комітету Оріхівської міської ради до ОСОБА_1 (представник адвокат Сахно О.В.), третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Оріхівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Роз`яснити учасникам справи, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Визначена дата складання повного рішення суду - 16.02.2024 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В Зарютін