справа № 619/3341/23
провадження № 2/619/178/24
УХВАЛА

14 лютого 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.

Справа № 619/3341/23

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

заявник: ОСОБА_1 ;

заінтересована особа: Харківська обласна прокуратура,

Суть питання, що вирішується ухвалою.

12 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду.

12 липня 2023 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі № 619/3341/23 визначено суддю Жорняка О.М.

12 лютого 2024 року ухвалою суду задоволена заяву ОСОБА_1 про відвід судді Жорняка О.М.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату № 01-07/2/2024 від 13.02.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 619/3341/23.

13 лютого 2024 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі № 619/3341/23 визначено суддю Болибока Є.А.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

Суд дійшов висновку про передачу справи до Дзержинського районного суду міста Харкова з таких підстав.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 17 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав не відповідності її вимогам ст. 185 ЦПК України.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 08 серпня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначена ухвала суду скасована у зв`язку з тим, що зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 розрахований розмір моральної шкоди виходячи з гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди, встановленого статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994. Проте, на зазначене суд першої інстанції не звернув уваги, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку, щодо необхідності застосування до поданої заяви положень статей 175, 177 ЦПК України та як наслідок визнання останньої неподаною та повернення заяви.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року по справі № 201/10234/20 висновує про необхідність чіткого тлумачення положень статей 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 (надалі Закон № 266/94-ВР) у контексті процесуальної форми вимоги потерпілої особи про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, та виду судового провадження, у якому така вимога підлягає розгляду.

Законом № 266/94-ВР встановлено мінімальні гарантії держави на відшкодування моральної шкоди, оскільки зазначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 4 Закону № 266/94-ВР провадиться за рахунок державного бюджету.

У полі правового аналізу в цій справі постають такі правові проблеми: чи може розглядатися судом заява про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за відсутності оформленої відповідно до вимог статті 175 ЦПК України позовної заяви, що підлягає розгляду в позовному провадженні; чи існує між сторонами цих правовідносин спір про право.

Правовий спір це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

При цьому перелік справ, які розглядаються в порядку окремого провадження, міститься в частинах другій та третій статті 293 ЦПК України. Разом з тим, як випливає зі змісту частини третьої цієї статті, у порядку окремого провадження розглядаються також і інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, вирішальним питанням, що постає перед судами при зверненні особи до суду з відповідною заявою, що за формою і змістом не відповідає позовній заяві, є те, чи існує в спірних правовідносинах спір про право.

Дуалізм окремого і позовного провадження полягає в різній сутності та специфічній матеріально-правовій природі, яка визначається певними особливостями об`єктів та способів судового захисту.

У цьому сенсі звертає на себе увагу положення частини третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР, за змістом якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Зазначена норма містить мінімальну гарантію потерпілій особі гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який повинні визначити суди у будь-якому випадку. Визначення мінімального розміру моральної шкоди свідчить про неможливість спору щодо її розміру, якщо потерпілою особою заявлено позовну заяву (заява) про відшкодування моральної шкоди саме в такому розмірі, а відтак і неможливість оцінки будь-яких доказів, що впливають на її розмір.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відшкодування моральної шкоди без зазначення відповідача та просить про її відшкодування в розмірі, визначеному частиною третьою статті 13 Закону № 266/94-ВР, що не вимагає доведення визначеного розміру.

Отже, на даний час відсутній спір про право, тому заява ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Структура національного законодавства України та його загальний зміст свідчить про те, що процесуальні питання розгляду справ у судах можуть бути врегульовані не тільки процесуальними кодексами, а й нормативними актами, які за своєю загальною суттю хоч і не є процесуальними, однак, врегульовуючи матеріально-правові відносини, містять процесуальні норми, що стосуються процедур такого врегулювання.

Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Саме до таких нормативних актів відноситься й Закон № 266/94-ВР. Для визначення порядку виконання цього Закону було також прийнято наказ Міністерства юстиції України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 «Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі наказ № 6/5/3/41).

Переважна більшість справ окремого провадження, визначених Розділом IV Окреме провадження ЦПК України, подається до суду за місцем проживання заявника.

Проте, Розділом IV Окреме провадження ЦПК України не визначено підсудність справ, зазначених статтею 13 Закону № 266/94-ВР.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з ч. 4 ст. 28 ЦПК України позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду підлягає розгляду за місцем проживання заявника, а саме Дзержинським районним судом міста Харкова.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Отже, заява ОСОБА_1 підсудна Дзержинському районному суду міста Харкова, оскільки відоме місце проживання заявника відноситься до юрисдикції цього суду.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 28, 31, 32, 293, 294, 258-261, 351-354 ЦПК України, суд

постановив:

Справу за заявою ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду передати на розгляд Дзержинського районного суду міста Харкова.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2024 року.

Суддя Є. А. Болибок