Справа №751/7551/23
Провадження №2/751/106/24
Рішення

Іменем України

31 січня 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

при секретарі Курач В. С.

за участю: відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину,

В с т а н о в и в:

04.09.2023 року ОСОБА_2 звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить:

- розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 10.06.2017 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №844;

- визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частки з усіх видів її заробітку (доходу), або за умови якщо відповідач одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 10.06.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №844, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Подружжя має спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В травні 2022 року відповідач разом з сином виїхала до міста Братислава, (Словаччина). Рішення про переїзд подружжям було прийнято спільно, для забезпечення безпеки сім`ї та навчання сина на період війни в Україні.

Починаючи з лютого 2023 року відповідач неодноразово заявляла про бажання розлучитись з позивачем, мотивуючи це тим, що позивач не може, чи не хоче виїхати з України, чекати його та повертатися до України вона не бажає, навіть у разі закінчення війни. Весь час з лютого по червень 2023 року, позивач намагався зберегти сім`ю шляхом переконання відповідача, забезпечував кількаденні спільні зустрічі сім`ї в Україні в березні, квітні, травні поточного року. Але 25.06.2023 року в місті Мукачеве, Закарпатської області, відповідач передала позивачу сина ОСОБА_4 та його свідоцтво про народження, повідомивши, що відкрила візу до Великобританії, куди збирається переїхати жити окремо від сім`ї. В середині серпня поточного року поштою передала позивачу документи зі школи, медичну карту, особисті речі та іграшки сина.

Що стосується думки сина, то йому подобається жити та навчатися в Словаччині, але за умов, що створила його мати, враховуючи її нестабільну поведінку, повідомив, що втратив до неї довіру, і буде жити з батьком та навчатися в Україні.

За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та інтересам їхнього неповнолітнього сина. Спілкування з відповідачем повністю припинилося наприкінці червня 2023 року, і на даний час цей шлюб має лише юридичне значення.

Позивач як батько, усвідомлюючи свою відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини, сина ОСОБА_4 , разом з ним, за їхнім місцем реєстрацї, у квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача заявлений до стягнення розмір аліментів.

В судове засідання позивач не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.(а.с.31)

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Подала заяву про розгляд справи без її участі, просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. (а.с.43-45)

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 10.06.2017 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №844. (а.с.6)

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини. (а.с.7)

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає разом з батьком ОСОБА_2 , окремо від матері ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Управління адмністративних послуг Чернігівської міської ради від 30.08.2023 року. (а.с.13).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15246950 від 24.12.2013 року, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с.14)

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 19.12.2023 року №828, затверджено висновок щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за згодою обох батьків. (а.с.42-45)

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості: малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно зі ст.ст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батька. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці.

Стаття 27 «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 та положення «Декларації прав дитини» регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У пункті 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На час розгляду справи домовленості між позивачем та відповідачем з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже, аліменти підлягають стягненню в судовому порядку в силу ст. 181 Сімейного Кодексу України.

При визначенні розміру аліментів судом враховуються обставини викладені у ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 та перебуває на його утриманні. Для дитини створені сприятливі умови для проживання, він забезпечений усім небхідним для розвитку. Мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вихованні дитини участь не приймає, а батько намагається приділяти достатньо уваги всебічному, повному та гармонійному розвитку сина.

З урахуванням пріоритетності прав та інтересів дитини, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, що ним створені належні умови для повноцінного розвитку та виховання дитини, приймаючи до уваги висновок Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради та виходячи виключно з інтересів дитини, суд вважає за доцільне визначити місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а також беручи до уваги обов`язок батьків щодо матеріального утримання дитини, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.09.2023 року, в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України, і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача належним чином підтверджені понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. та до державного бюджету 1073 грн. 60 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, ст. 2, 5, 4, 10-13, 18, 76-81, 95, 128, 141, 223, 258-259, 263-265, 280-282, 351, 354 ЦПК, ст.ст. 29, 55, 105, 110, 112, 141, 150, 155, 160, 161 СК України, ст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", суд,

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, зареєстрований 10.06.2017 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 844 - розірвати.

Визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, в дохід держави 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60коп.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлений 09 лютого 2024 року.

Суддя О. Г. Деркач