ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/227/24
провадження № 2/753/2903/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2024 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Лужецька О.Р., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору надання послуг та стягнення коштів сплачених за договором

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору надання послуг та стягнення коштів сплачених за договором.

Вивчивши матеріали заяви суд дійшов висновку, що дана справа не підсудна Дарницькому районному суду м. Києва, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України встановлюється виключна підсудність, згідно якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Так, усі позови, що виникають з приводу нерухомого майна, мають пред`являтися до суду за місцезнаходженням такого майна або основної його частини.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, якщо, наприклад, пред`явлені позовні вимоги стосуються нотаріально посвідченого договору про відчуження нерухомості, то позов подається з дотриманням правил про виключну підсудність, тобто до суду за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.02.2021 р. по справі № 911/9390/18 щодо територіальної юрисдикції (підсудності) зроблено наступні висновки.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом позову є: розірвання договору про надання послуг від 22.06.2021, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якого за завданням замовника виконавець надає замовнику послуги з організації робіт щодо організації та забудови території земельних ділянок ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , розробки необхідної проектно-технічної документації та одержання дозволу ДАБІ на виконання будівельних робіт, в т.ч. на будівництво основних об`єктів житлових будинків з господарськими будівлями, на будівництво берегоукріплення довжиною 191 м. вздовж каналу та озера Золоче, на проведення необхідних інженерних мереж, на будівництво під`їзних доріг до об`єктів будівництва та інфраструктури у відповідності до Детального плану забудови та проведення робіт з благоустрою території; стягнення коштів у розмірі 60 000 доларів США, сплачених за вказаним договором про надання послуг від 22.06.2021.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлені вимоги, що виникають з приводу нерухомого майна, а саме вимоги про розірвання договору про надання послуг від 22.06.2021, та стягнення сплачених коштів за даним договором, предметом якого є послуги з організації робіт щодо організації та забудови території земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Бориспільського району м. Києва.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний спір виник з приводу нерухомого майна, тому не підсудний Дарницькому районному суду м. Києва з огляду на встановлену чинним процесуальним законодавством виключну підсудність.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суд зобов`язаний передати справу на розгляд до суду, якому вона підсудна за законом, оскільки ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про передачу даної справи за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.30, 31, 162 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Справу № 753/227/24 (провадження № 2/753/2903/23) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору надання послуг та стягнення коштів сплачених за договором- передати на розгляд за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суд.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА