Справа № 212/5565/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого:судді Пустовіта О.Г., за участю секретаря судового засідання: Голуб О.В., представника відвовідача Бузівської Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Повалій Олена Василівна звернулась до суду із позовною заявою до ПАТ «ЦГЗК», в якій просила стягнути з останнього на користь позивача, в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суму грошових коштів у розмірі 120000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що ОСОБА_1 має 21 рік 05 місяців стажу в умовах впливу шкідливих факторів, з них з 13.04.1971 по 17.04.1974, з 12.09.1983 по 01.12.1995, з 01.12.1995 по 11.12.1998 - підземним вибухівником та підземним опрокидувальником на шахтах №1 і №2 ім. Артема ДП «Рудоуправління імені Кірова». В період з 18.11.1974 по 01.04.1975 років - роздувальником в шламово-переробному цеху КМК імені Леніна, з 06.10.1978 по 05.07.1979 - сортувальником, здатчиком сортопрокатного цеху 1 з-ду «Криворіжсталь». КМК імені Леніна та завод «Криворіжсталь» - минулі назви ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 11.12.1998 позивача звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із скороченням штату працівників.

В даний період роботи на підприємстві, а саме: 19 грудня 1995 року з позивачем стався нещасний випадок, за фактом якого було складено акт № 2-12 про нещасний випадок на виробництві від 21.12.1995. Актом встановлено, що нещасний випадок стався за наступних обставин: «Згідно з нарядом начальника дільниці по транспорту всередині шахти №2 ОСОБА_2 , виданого через механіка дільниці транспорту всередині шахти №2 ОСОБА_3 , група працівників, у складі яких був ОСОБА_1 , повинна була виконати ремонт редуктора, в процесі натягу троса останній вискочив із шківа. ОСОБА_1 вирішив екстрено виправити трос, під час чого придавив перший палець лівої руки». В акті розслідування зазначено, що «Комісія, оглянувши місце нещасного випадку, опитавши потерпілого, свідків, ознайомившись із медичним висновком про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого, визнала нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом».

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 05 грудня 1996 року, позивачу первісно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 25% втрати професійної працездатності первинно, з них 20% втрати працездатності по нещасному випадку згідно акту.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 13 лютого 2014 року, позивачу первісно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% втрати професійної працездатності, з них 15% втрати працездатності по нещасному випадку згідно акту безстроково.

Ступінь втрати професійної працездатності позивача у зв`язку з отриманою травмою за час роботи на підприємстві правонаступником якого є відповідач становить 20 %.

У зв`язку з отриманою травмою, порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, він постійно відчуває дискомфорт та фізичні болі кінцівки. Ще у молодому віці позивач став фізично обмеженим у побуті та на роботі через отриману травму. Позивач та його сім`я переживають та страждають з приводу його стану здоров`я, він ледве ходить, обмежений у працездатності та у чоловічій роботі вдома. Через серйозні проблеми зі здоров`ям позивач вже більше ніж 20 років не може проводити достатньо часу із родиною, займаючись разом якимось активним відпочинком, спортом та туризмом, адже фізичний стан, фінансовий стан та постійні перебування в лікарні не дозволяють цього реалізувати. Лікування після вказаної травми не дало бажаного ефекту, больові та дискомфортні відчуття позивача так і не припинились. Останніми роками особливо загострився больовий синдром та почуття постійного дискомфорту. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є значними та незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Тому позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода , яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства в частині створення та підтримання безпечних умов праці.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року відкрито провадження за матеріалами позовної заяви та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами.

У січні 2023 року представник відповідача ОСОБА_4 надала на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позовної заяви. В обґрунтування відзиву зазначила, що нещасний випадок стався з позивачем на підприємстві «Шахта №2 ім. Артема Рудоуправління імені Кірова», правонаступником якого та належним відповідачем є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а ПАТ «ЦГЗК» у вказаній справі не повинно нести відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених обставин щодо правонаступництва відповідачем ПАТ «ЦГЗК» всіх прав та обов`язків «Шахта №2 ім. Артема Рудоуправління імені Кірова».

30.01.2023 представник відповідача Бузівська Н.М. надала заяву на адресу суду, в якій просила розглядати справу в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року задоволено клопотання представника відповідача та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі.

03 лютого 2023 року від представника позивача адвоката Повалій О.В. надійшла заява про заміну сторони відповідача, в якій вона просила замінити відповідача з ПАТ «ЦГЗК» на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у справі за позовною заявою ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, заданої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, та надала уточнену позовну заяву до ПАТ «АрселорМіттал кривий Ріг», в якій просила стягнути з останнього на користь позивача, в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суму грошових коштів у розмірі 120000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

10 березня 2023 року представник позивача адвокат Повалій О.В. надала до суду заяву, в якій просила уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без розгляду, та долучила уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить стягнути з ПАТ «ЦГЗК» на користь позивача, в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суму грошових коштів у розмірі 60000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, та стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача, в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суму грошових коштів у розмірі 60000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування заяви вказує, що ПАТ «ЦГЗК» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступниками «Шахта №2 ім. Артема Рудоуправління імені Кірова» та мають нести відповідальність перед позивачем.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 уточнену позовну заяву не підтримала, просила відмовити в її задоволенні, вказала на те, що ПАТ «ЦГЗК» не є належним відповідачем.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву представника позивача ОСОБА_5 , залучено в якості співвідповідача по справі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

19 квітня 2023 року представник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» адвокат Тер-Товмасян Ю.Г. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві зазначив, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є неналежним відповідачем по даній справі, жодних належних доказів на підтвердження правонаступництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» «Шахта №2 ім. Артема Рудоуправління імені Кірова», позивач не наводить.

Представник позивача Повалій О.В. надала до суду клопотання, в якому просила судове засідання проводити за відсутності позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 , позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити, також надала додаткові пояснення, де вказала, що шахта «Артем -2» у різні періоди належала співвідповідачам, майно шахти було розподілене між ними, а тому справедливим було б стягнути з обох підприємств моральну шкоду на користь позивача.

Представник відповідача ПАТ «ЦГЗК» Бузівська Н.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позовної заяви, зазначила, що ПАТ «ЦГЗК» не є належним відповідачем по справі.

Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» адвокат Тер-Товмасян Ю.Г. у судове засідання не з`явився, надала до суду клопотання, в якому просила справу розглянути за її відсутності, підтримала позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, а саме те, що ПАТ «АрселоМіттал Кривий Ріг» є неналежним відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 13.04.1971 по 17.04.1974, з 12.09.1983 по 01.12.1995, з 01.12.1995 по 11.12.1998 працював підземним вибухівником та підземним опрокидувальником на шахтах №1 і №2 ім. Артема ДП «Рудоуправління імені Кірова». В період з 18.11.1974 по 01.04.1975 років - роздувальником в шламово-переробному цеху КМК імені Леніна, з 06.10.1978 по 05.07.1979 - сортувальником, здатчиком сортопрокатного цеху 1 з-ду «Криворіжсталь». КМК імені Леніна та завод «Криворіжсталь». 11.12.1998 позивача звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із скороченням штату працівників, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 08.08.2011.

Відповідно до акту № 2-12 від 21.12.1995, 19 грудня 1995 року з позивачем стався нещасний випадок за наступних обставин: «Згідно з нарядом начальника дільниці по транспорту всередині шахти №2 ОСОБА_2 , виданого через механіка дільниці транспорту всередині шахти №2 ОСОБА_3 , група працівників, у складі яких був ОСОБА_1 , повинна була виконати ремонт редуктора, в процесі натягу троса останній вискочив із шківа. ОСОБА_1 вирішив екстрено виправити трос, під час чого придавив перший палець лівої руки». В акті розслідування зазначено, що «Комісія, оглянувши місце нещасного випадку, опитавши потерпілого, свідків, ознайомившись із медичним висновком про діагноз пошкодження здоров`я потерпілого, визнала нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом».

Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 05 грудня 1996 року, позивачу первісно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 25% втрати професійної працездатності первинно, з них 20% втрати працездатності по нещасному випадку згідно акту.

Відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 13 лютого 2014 року, позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% втрати професійної працездатності, з них 15% втрати працездатності по нещасному випадку згідно акту безстроково.

Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Суд зазначає, що за ст. 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За ч. 4 ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За правилами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами.

Статтею 264 ЦПК України визначено: під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Частинами першою та другою статті 153 Кодексу законів про працю України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Тобто спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІV повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Вказаний висновок викладений у правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).

Втрата професійної працездатності позивача, що стало підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, встановлена первинно Висновком ВТЕК від 05.12.1996, тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги.

У відповідності до положень п.11 цих Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

За правилами ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці», мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

За змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Звертається увага, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилався на те, що «Шахта №2 ім. Артема Рудоуправління імені Кірова», де він працював підземним, є структурним підрозділом ПАТ «ЦГЗК» і на час звернення до суду перебуває у власності відповідача.

При цьому, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин, зокрема щодо правонаступництва всіх прав та обов`язків шахти Артем-2 відповідачем ПАТ «ЦГЗК». Посилання позивача у тексті позовної заяви не конкретизовані, що позбавляє суд можливості застосувати положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України щодо звільнення позивача від доказування обставин правонаступництва відповідача. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, заподіяної на виробництві, з ПАТ «ЦГЗК» не підлягають задоволенню, через їх безпідставність та недоведеність.

Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником «Шахта №2 ім. Артема Рудоуправління імені Кірова» на якому працював позивач з огляду на наступне: судом встановлено, що 01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць.

Станом на 01.01.1978 до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

01.01.1988 на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського.

Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999, Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова», майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001.

П. п. 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001, «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта «імені Артема», на якій працював позивач на момент отримання ним ушкодження, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст. 37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», до якої відносилась шахта «імені Артема» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

З огляду на вищезазначене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником шахти ім. «Шахта №2 ім. Артема Рудоуправління імені Кірова» та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

Вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 20% - первинної; 60% втрати працездатності і встановлення третьої групи інвалідності - безстроково, період роботи у відповідача на протязі багатьох років, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 50000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Позивача, згідно п. 2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави у сумі 992,40 гривень.

Керуючись ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст. ст. 4, 5, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суму грошових коштів у розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

- відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 1.

- відповідач: Приватне Акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Покровський район.

Повний текст рішення складено 08 лютого 2024 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт