КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4667/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі у складі судді Панченко О.М.,

у цивільній справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», боржник ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лиманський Владислав Юрійович, товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ТОВ «Дебт Форс» звернулося у суд із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса №204840 від 22 червня 2021 року вчинений приватним нотаріусом, яким є Остапенко Є.М., про стягнення боргу з боржника яким є ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», а саме: змінити ТОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника ТОВ «Дебт Форс» ().

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року у відкритті провадження у справі за заявою ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони стягувача щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса №204840 від 22 червня 2021 року - відмовлено та повернуто заяву заявнику.

В апеляційній скарзі ТОВ «Дебт Форс» просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в даному випадку має місце заміна стягувача на правонаступника у відкритому виконавчому провадженні, що не несе для боржників додаткових обов`язків щодо виконання виконавчого напису, оскільки змінюється лише стягував на правонаступника, що дає підстави стверджувати про те, що подана заява про заміну стягувача на правонаступника повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Зазначає, що Велика палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі №183/4196/21 здійснила висновок про т, що рішення судів попередніх інстанцій, які здійснили висновок про розгляд заяви про заміну стягувача на правонаступника повинно бути в межах юрисдикції адміністративних судів - не можна вважати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, що і повинно бути зроблено в даному випадку.

Вказує, що заяви ТОВ «Дебт Форс» розглядаються судами першої інстанції по всім регіонам України - позитивно, за правилами цивільного судочинства з дотримання строків, які зазначені в процесуальному законі.

Скаржником зазначено, що судом першої інстанції було відмовлено у відкритті провадження по необґрунтованим законодавчо підставам.

Крім того, судом першої інстанції було порушено основний принцип судочинства: «право на справедливий суд», який закріплено у ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, оскільки судді при здійсненні правосуддя повинні підкорятися тільки закону.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду якою відмовлено у відкритті провадження у справі не відповідає, з огляду наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ТОВ "Дебт Форс" про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції з посиланням на висновки, викладені у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 826/7981/17 та Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/17 вказав, що правовий аналіз норм ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 264 КАС України, вказує на те, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є по суті превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, а тому заява ТОВ "Дебт Форс" підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права та не зверну увагу на те, що судом касаційної інстанції зроблено указані висновки у справі під час вирішення питання заміни сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса у відповідності до положень ЦПК України, який діяв до 15 грудня 2017року.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як встановлено в частині першій статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, ураховуючи вимоги, закріплені в частині другій статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Матеріали справи свідчать, що з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса, заґявник звернувся у 2023року, тобто під час дії положень ЦПК України в новій редакції.

Відповідно до частин першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

За вимогами статті 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Отже, положеннями ст.446 ЦПК України врегульовано правило заміни сторони виконавчого провадження, порушеного через необхідність виконання рішення "несудового" органу, можна зробити такий висновок: заява про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Врегулювання цього питання саме нормами ЦПК України обумовлено відсутністю спору між стороною виконавчого провадження та виконавцем, що свідчить про відсутність потреби в задіянні суду адміністративної юрисдикції, оскільки сторона виконавчого провадження не оспорює його рішень, дій чи бездіяльності, бо вирішення вказаного питання перебуває поза межами компетенції виконавця. Однак саме цивільний суд спроможний кваліфіковано встановити, чи є правонаступником заявник, який просить замінити собою попереднього учасника виконавчого провадження.

Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21 (провадження № 14-36цс22).

Велика Палата Верховного Суду при розгляді питання про розмежування юрисдикції чітко визначила, що онтологічні основи його вирішення полягають у критеріях розмежування судової юрисдикції, тобто передбачених законом умовах, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, якими є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 27 жовтня 2020 року у справі № 635/551/17.

Окрім цього, у постанові зазначено, що врегулювання цього питання саме нормами ЦПК України обумовлено відсутністю спору між стороною виконавчого провадження та виконавцем, що свідчить про відсутність потреби в задіянні суду адміністративної юрисдикції, оскільки сторона виконавчого провадження не оспорює його рішень, дій чи бездіяльності, бо вирішення вказаного питання перебуває поза межами компетенції виконавця. Однак саме цивільний суд спроможний кваліфіковано встановити, чи є правонаступником заявник, який просить замінити собою попереднього учасника виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловлені у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 826/7981/17 та висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/17, на які посилався суд першої інстанції у цій справі, не підлягають застосуванню до цих правовідносин, оскільки у цих справах зроблені висновки щодо заяв, поданих на підставі процесуальних норм, які діяли до 15 грудня 2017 року.

Редакція ЦПК України станом до 15 грудня 2017 року не містила такої норми, яка б визначала підсудність справ щодо визначення питань, пов`язаних з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі і щодо заміни сторони виконавчого провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Чинна редакція ЦПК України містить положення (ч. 2 ст. 446 ЦПК України), що визначають підсудність таких справ.

Отже, суд першої інстанції висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21, не врахував, застосувавши до спірних правовідносин не релевантну практику суду касаційної інстанції, в результаті чого дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ТОВ "Дебт Форс".

Зважаючи на вище викладене, доводи апеляційної скарги ТОВ "Дебт Форс" є обґрунтованими.

З урахуванням вище зазначеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заява ТОВ "Дебт Форс" про заміну сторони виконавчого провадження підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2023 року скасувати, а справу направити на продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2024року.

Суддя-доповідач:

Судді: