УХВАЛА

19 січня 2024 року

м. Київ

справа № 736/993/24

провадження № 61-267 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури на ухвалу Сосницького районного суду Чернігівської області від 04 липня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року у справі за позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради, про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Чернігівської міської ради звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 в сумі 8 960,90 грн, та стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Чернігівської міської ради кошти, витрачені на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 в сумі 1 414,14 грн.

Ухвалою Сосницького районного суду Чернігівської області від 04 липня 2023 року, залишеною без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року, позовну заяву повернуто позивачу.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач не виконав вимоги ухвали суду про залишення його позовної заяви без руху, не сплатив судовий збір за подання позову у розмірі 2 684,00 грн, а тому його слід повернути. При цьому суди відхилили посилання прокурора на те, що його звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення), оскільки предметом заявлених позовних вимог є відшкодування витрат, понесених Національною службою здоров`я України та Чернігівською міською радою на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

В даному випадку потерпілим є ОСОБА_2 , а не вказані юридичні особи, які витратили кошти на її лікування, тому останні не відносяться до жодної категорії осіб, які згідно зі статтею 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях, що узгоджується із позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 17 січня 2019 року в справі № 462/375/17.

До Верховного Суду 02 січня 2024 року заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури подав касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що висновки суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 20 квітня 2023 року у справі № 912/1194/22, від 08 жовтня 2020 року у справі № 361/6656/17, від 31 січня 2022 року у справі № 334/7236/19 щодо застосування пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в частині звільнення прокурора від сплати судового збору за подання позовів про стягнення витрат на лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому вимоги суду першої інстанції щодо сплати судового збору є безпідставними. Вважає, що зазначене положення Закону України «Про судовий збір» жодним чином не ставить звільнення від сплати судового збору в залежність від набуття особою в кримінальному провадженні статусу потерпілої, а оскільки Національна служба здоров`я України, Чернігівська міська рада понесли витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи, то вони звільнені від сплати судового збору за подання позову про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою-третьою статті 185 ЦПК Українисуддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 133, 177, 356, 357, 392, 393 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну та касаційну скаргу.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір, ставка якого складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд першої інстанції встановив, що предметом заявлених позовних вимог є відшкодування витрат, понесених Національною службою здоров`я України та Чернігівською міською радою на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи - ОСОБА_2 . Позовна заява не була сплачена судовим збором у розмірі 2 684,00 грн, тому вимогам положень статті 177 ЦПК України не відповідала і суд дійшов висновку про залишення позову без руху, постановивши ухвалу від 23 червня2023 року. При цьому, відхилив посилання прокурора про звільнення його від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки вказані юридичні особи, в інтересах яких звернувся прокурор із позовом, не є потерпілими від злочину особами, а тому на них передбачена цим положенням Закону пільга щодо сплати судового збору не розповсюджується.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що прокурор, всупереч вимог частини четвертої статті 177 ЦПК України, не сплатив судовий збір у передбаченому законом розмірі , дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви, оскільки вказані в ухвалі від 23 червня 2023 року позивачем недоліки не були усунуті.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»колегія суддів вважає помилковими, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У цій справі предметом заявлених позовних вимог є відшкодування витрат, понесених Національною службою здоров`я України та Чернігівською міською радою на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи, отже вказаним юридичним особам не завдано збитків внаслідок кримінального правопорушення. В даному випадку потерпілою є ОСОБА_2 , а не вказані юридичні особи, які витратили кошти на її лікування, тому останні не відносяться до жодної категорії осіб, які згідно зі статтею 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях.

Зазначений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17 січня 2019 року в справі № 462/375/17, від 04 січня 2024 року в справі № 750/10822/23.

Посилання прокурора на те, що вказаний висновок Верховного Суду є нерелевантним до обставин справи, що переглядається, є помилковим, оскільки у вказаній справі за позовом прокурора в інтересах Львівської міської ради, предметом позову також єстягнення витрат, понесених закладом охорони здоров'я у зв'язку із лікуванням особи, потерпілої від кримінального правопорушення, отже правовідносини у справах є подібними.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 квітня 2023 року у справі № 912/1194/22, від 08 жовтня 2020 року у справі № 361/6656/17, від 31 січня 2022 року у справі № 334/7236/19 є необґрунтованими.

Відповідно до змісту пункту 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц сформульовано такий висновок: під судовим рішенням у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі рішення, де схожими є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі № 912/1194/22 за позовом прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу предметом позову є стягнення шкоди, заподіяної державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок незаконного видобування корисних копалин. Тобто у цій справі прокурор звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди в інтересах держави в особі відповідного органу, якій на думку прокурора й було завдано шкоди.

У справах за № № 361/6656/17, 334/7236/19 про відшкодування шкоди позивачами є фізичні особи, які вважають себе потерпілими внаслідок кримінального правопорушення особами.

Отже, у зазначених справах різними є підстави та предмет позову, а також зміст позовних вимог, отже правовідносини не є подібними зі справою, що переглядається.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на судові рішення попередніх інстанцій, є необґрунтованою. Правильне застосовування вимог статтей 175, 177, 185 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення,розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласноїпрокуратури на ухвалу Сосницького районного суду Чернігівської області від 04 липня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року у справі за позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради, про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара