КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/7253/20 Головуючий у І інстанції - Захарчук С.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/5409/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О.,Писаної Т.О.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

У червні 2020 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до Подільського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що 27 червня 2019 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3688.

Своїм підписом, ОСОБА_1 повністю та беззастережно прийняв пропозицію банку укласти Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 13.0, на умовах, визначених в Універсальному договорі банківського обслуговування клієнтів та підтвердив факт ознайомлення з тарифами банку та Універсальним договором банківського обслуговування клієнтів.

Відповідно до умов кредитного договору, сума кредиту складає 70800 грн., строк кредитування складає 12 місяців з кінцевою датою повернення кредиту до 27 червня 2020 року.

Умовами кредитного договору визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту 3,5% від суми кредиту та процентну ставку за користування кредитом, яка є фіксованою та складає: на строкову заборгованість за кредитом - 0,001% річних, на прострочену заборгованість - 56% річних.

Свої зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 26 травня 2020 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 105709,79 грн., яка складається з наступного: 70800 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14140,32 грн. заборгованість за відсотками, 22302 грн. заборгованість за комісіями.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість у розмірі 105709,79 грн. за кредитним договором №3688 від 27 червня 2019 року, а також судовий збір.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2019 року №3688 а саме: 70800 грн. заборгованості за тілом кредиту та судовий збір.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, позивач АТ «Банк Кредит Дніпро» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що згідно п.1.2 кредитного договору №3688 від 27 червня 2019 року банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на таких умовах: сума кредиту 70800 грн; строк кредитування 12 місяців; кінцева дата повернення кредиту 27 червня 2020 року; цільове призначення - на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 3,5% від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом: 56% річних.

Вказує, що суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 70800 грн., отже, судом на підставі наданих доказів було встановлено факт видачі кредитних коштів на наявність заборгованості.

Проте, суд першої інстанції не дослідив належним чином проведеного банком розрахунку комісії та відсотків в сукупності з іншими поданими доказами.

Просило суд, рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за несплаченими відсотками у розмірі 14140,30 грн. та заборгованості за несплаченими комісіями у розмірі 22302 грн.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 27 червня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір 3688.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору за цим договором банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним кредитним договором в повному обсязі.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 70800 грн.; строк кредитування 12 місяців; кінцева дата повернення кредиту 27 червня 2020 року; цільове призначення - на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом: 56% річних.

Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта: НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Банк Кредит Дніпро».

Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок клієнта. Якщо банк не надав кредит протягом 7 операційних днів, цей договір вважається не укладеним.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтентних (рівномірних) платежів, далі - обов`язковий платіж.

Згідно з п. 2.2. кредитного договору, дата погашення та розмір обов`язкового платежу визначені в графіку платежів, який викладений в розділі 4 цього договору. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється шляхом зарахування коштів у сумі обов`язкового платежу на рахунки.

Станом на 26 травня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 105709,79 грн., яка складається з: суми несплаченої частки кредиту - 70800 грн., сума несплачених відсотків - 14140,32, сума простроченої комісії - 22302 грн.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу шляхом зарахування коштів на поточний рахунок клієнта відкритий в АТ «Банк Кредит Дніпро»

В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав.

Враховуючи, що кредитні кошти фактично отримані та використовувалися відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 70800 грн.

Судове рішення у вказаній частині сторони не оскаржують, а тому воно не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за несплаченими відсотками у розмірі 14140 грн. 32 коп. та 22302 грн. несплачених комісій, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем суду не надано обґрунтованого розрахунку несплачених відсотків та комісій, не вказано на яку суму заборгованості по кредиту нараховувалися відсотки, не вказано періоду нарахування відсотків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.1056 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками та простроченою комісією.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», вимоги банку про сплату комісії не відповідають вимогам справедливості.

Наявний в матеріалах справи кредитний договір №3688 від 27 червня 2019 року не містить умов щодо сплати комісії.

В постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року (справа №695/3474/17) зазначено, що відповідно до положень абз. 2 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Умова договору про надання споживчого кредиту, що передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, на думку ВС, за змістом ст.ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Далі ВС зазначив, що відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо).

ВС дійшов висновку, що положення спірного договору про споживчий кредит у частині встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими.

Це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Отже, судова практика традиційно виходить з того, що споживач є вразливою стороною договірних відносин і потребує посиленого захисту своїх прав.

Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року (справа №641/11984/15-ц).

Окрім цього, ВС зазначав, що банк, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, за які саме послуги, що надаються позивачу, сплачується комісія.

При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Усталена практика Верховного Суду зазначає, що відповідно до положень ЗУ «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою.

Разом з тим, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції повинен був дослідити наданий банком розрахунок комісії та відсотків у сукупності з іншими доказами, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних, на підставі яких можна було б встановити наявність обґрунтованих підставдля стягнення з відповідача заборгованість за простроченими відсотками.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що банком не надано обґрунтованого розрахунку несплачених відсотків, не вказано на яку суму заборгованості по кредиту нараховувалися відсотки та не вказано періоду нарахування відсотків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, відмовивши при цьому у стягненні комісіїта відсотків.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана