Номер провадження: 22-ц/813/1514/24
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2023 року, ухваленого Суворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Кисельова В.К. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 02 червня 2021 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 гривень щомісяця, починаючи з 30 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнуто на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як дитини, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень щомісяця, починаючи з 30 березня 2021 року і до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 двадцяти трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , або до припинення навчання; стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісяця, починаючи з 30 березня 2021 року і до 01 листопада 2021 року, а у випадку продовження строку інвалідності, стягнення аліментів проводити без додаткового рішення суду на встановлений строк інвалідності.

По причині введення на території Україні з 24 лютого 2022 року Указом Президента України «Про введення воєнного стану на території України» від 24 лютого 2022 року № 64, ОСОБА_1 був позбавлений можливості працевлаштуватися за фахом.

До того ж на теперішній час у ОСОБА_1 було виявлено ряд захворювань, які унеможливлюють тривале знаходження в морі без доступу до ліків від цукрового діабету. Окрім того, що захворювання ОСОБА_1 не дають йому можливості працевлаштуватися, також лікування потребує значної витрати коштів на ліки та медичне обслуговування.

Крім цього у ОСОБА_1 змінився сімейний стан, що також відповідно до закону є підставою для зменшення аліментів.

Серед перелічених вище підстав про зменшення розміру аліментів, позивач просить врахувати, що згідно мирової угоди, затвердженої Суворовським районним судом м. Одеси 23 вересня 2021 року (справа № 523/5488/21), відповідачу було передано майже все нерухоме майно родини, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 67,6 кв.м та право на перереєстрацію на своє ім`я членства в гаражному кооперативі на гараж № НОМЕР_1 на автостоянці № НОМЕР_2 , загальною площею 18 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначена відмова від спільного нерухомого майна на теперішній час для ОСОБА_1 теж породжує додаткові витрати та незручності.

Окрім того дружина, ОСОБА_2 , є інвалідом з дитинства, про що свідчить довідка, яку вона подала до виконавчої служби, а також ОСОБА_2 сама не заперечує проти зазначеного факту.

На підставі викладеного, позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 02 червня 2021 року № 523/5304/21 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі з 15 000 гривень до 4 000 гривень щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання повнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як дитини, яка продовжує навчання по причині відсутності можливості у позивача утримувати свою повнолітню дитину.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання ОСОБА_2 аліменти на її утримання.

Від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість посилань позивача на неможливість його працевлаштування за фахом за кордоном через введення на території України воєнного стану, оскільки на даний час позивач проживає за кордоном, тому введення в Україні воєнного стану ніяким чином не впливає на його життя та працевлаштування там. Також позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт значного погіршення його матеріального стану з моменту стягнення з нього аліментів. Сама по собі надана позивачем довідка № 007/22 від 16 грудня 2022 року не дає підстав вважати про погіршення фінансового становища позивача, як і факт укладення шлюбу сам по собі не впливає на матеріальне становище позивача та на його можливість сплачувати аліменти, оскільки позивачем не надано жодних доказів наявності в нього на утриманні інших осіб, він не зареєстрований в органах соціального захисту як особа, яка здійснює догляд за іншими особами.

Більше того, у доньки ОСОБА_6 останнім часом погіршився стан здоров`я, що потребує систематичного лікування, проведення медичних обстежень та значних витрат на придбання лікарських засобів, що підтверджується копіями медичних висновків. Дитина з дитинства постійно хворіє і потребує понесення витрат на її лікування та оздоровлення, а позивач не лише не приймає участі у лікуванні, а й хоче позбавити дитину великої частини коштів, отримуваних в якості аліментів.

Позовну вимоги про звільнення його від сплати аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_7 , яка продовжує навчання, позивач жодним чином не обґрунтував, не надано жодного доказу на підтвердження того, що у нього дійсно відсутня фінансова можливість допомагати дочці ОСОБА_7 .

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилається на те, що для працевлаштування моряку потрібно проходити курси підвищення кваліфікації та отримувати відповідні сертифікати, а тому працевлаштування моряка з іншої країни майже не можливо. Окрім того, що захворювання ОСОБА_1 не дають йому можливості працевлаштуватися, також лікування потребує значної витрати коштів на ліки та медичне обслуговування. Крім того, зазначає, що на теперішній час повнолітня ОСОБА_5 знаходиться разом з позивачем у Німеччині, контракт на навчання позивач сплатив, ще до набрання рішення про стягнення аліментів. На теперішній час ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів не має, матеріальні накопичення закінчились, джерел прибутку на теперішній час не має, що ще більш ускладнює матеріальне становище та стан здоров`я, а тому просив задовольнити позов в повному обсязі.

Від відповідачки надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву позивача, в яких відповідачка зазначає, що позивачем не вказано, яка ж проблема склалася у позивача при працевлаштуванні, оскільки на сьогоднішній день проблема виїзду моряків в Україні вирішена на законодавчому рівні, для підвищення кваліфікації позивач володіє англійською. Що стосується перебування старшої доньки ОСОБА_5 в Німеччині з березня 2022 і до лютого 2023 року, то вона проживала на відстані 500 кілометрів від батька, та бачилася з ним майже за рік лише двічі, тому позивач хоче суд ввести в оману, просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів залишено без задоволення у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення незаконним, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2023 року, позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції проігноровані доводи позивача, що для працевлаштування моряку постійно проходити курси підвищення кваліфікації, та отримувати відповідні сертифікати, це обумовлено тим, що технічне облаштування кораблів постійно вдосконалюється і без відповідної сертифікації працевлаштуватись майже не можливо. Курси підвищення кваліфікації проводяться крюінговими компаніями, але на національній мові, а тому працевлаштування моряка з іншої країни майже не можливо; що у позивача виявлено ряд захворювань, які унеможливлюють тривале знаходження в морі без доступу до ліків від цукрового діабету, та які не дають йому можливості працевлаштуватися, також лікування потребує значної витрати коштів на ліки та медичне обслуговування.

Крім того, ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що він ходив в рейси на кораблях, що належали до торгівельного флоту російської федерації, що на теперішній час позивач робити не може.

Також судом першої інстанції проігноровано, що відповідач отримує аліменти на повнолітню ОСОБА_5 , яка на теперішній час знаходиться разом з позивачем у Німеччині, та допомагає повнолітній дитині на пряму, а куди йдуть гроші, що отримує відповідачка на повнолітню дитину не відомо, оскільки контракт на навчання позивач сплатив, ще до набрання рішення про стягнення аліментів.

На теперішній час ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів не має, матеріальні накопичення закінчились, джерел прибутку на теперішній час не має, що ще більш ускладнює матеріальне становище та стан здоров`я.

Скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, в якій зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка її не визнає та просить залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Пошали К.С. підтримала доводи апеляційної скарги.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час ті місце розгляду справи, до суду не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 02 червня 2021 року у справі № 523/5304/21 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 гривень щомісяця, починаючи з 30 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як дитини, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень щомісяця, починаючи з 30 березня 2021 року і до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 двадцяти трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , або до припинення навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісяця, починаючи з 30 березня 2021 року і до 01 листопада 2021 року, а у випадку продовження строку інвалідності, стягнення аліментів проводити без додаткового рішення суду на встановлений строк інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та ОСОБА_8 , 17 червня 2021 року зареєстровано шлюб, актовий запис 1177, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 12).

Також по справі є встановленим, що ОСОБА_1 не проживає в України з початку введення воєнного стану на території України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність обставин, які відповідно до статті 192 СК України, є правовою підставою для зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також відсутні підстави для звільнення позивача від сплати аліментів на утримання повнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як дитини, яка продовжує навчання, та від сплати аліментів на утримання ОСОБА_2 як непрацездатної дружини.

Колегія суддів погоджує такі висновки суду з огляду на таке.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України визначений перелік обставин, які враховують судом при визначенні розміру аліментів.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 тощо, та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Також статтею 75 СК України визначений обов`язок одного з подружжя на утримання від іншого та визначені умови такого.

Згідно ч. 3 ст. 86 СК України розмір аліментів на утримання одного з подружжя, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Отже, для зміни розміру визначеного судом розміру аліментів у всіх випадках визначальним є зміна матеріального і (або) сімейного стану платника аліментів. Так само вказане правило застосовується і для звільнення платника аліментів від покладеного на нього судовим рішенням аліментного обов`язку.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на закріплені ЦПК України засади судочинства змагальність та диспозитивність, саме на позивачеві лежав процесуальний обов`язок довести вказані обставини.

Отже, зменшення розміру аліментів у даному випадку можливе лише при погіршенні спроможності позивача сплачувати аліменти у раніше призначеному судом розмірі, а також - із урахуванням інтересів дитини, та інших осіб, на утримання яких з нього стягнуто аліменти, що має довести позивач.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, посилався як на підставу свого позову на те, що він позбавлений можливості працевлаштуватися за фахом, має ряд захворювань, які унеможливлюють тривале знаходження в морі без доступу до ліків від цукрового діабету. Окрім того, що захворювання ОСОБА_1 не дають йому можливості працевлаштуватися, також лікування потребує значної витрати коштів на ліки та медичне обслуговування, тобто посилався на зміну матеріального стану.

Проте, позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану, яке може слугувати підставою для зменшення визначеного судовим рішенням розміру аліментів.

По справі ніким не оспорюється, що за професією позивач є моряком, і наразі по справі відсутні докази про наявність у нього перешкод отримувати будь-який заробіток, щоб задовольняти щоденні потреби його дітей, відсутній медичний висновок щодо неможливості праці за фаховою спеціальністю, а також відсутні відомості про непрацездатність позивача.

Доказів такого погіршення стану здоров`я, який би перешкоджав позивачу працювати за своєї професією, суду не надано.

Як не надано доказів неможливості отримання ним будь-якого іншого не за основною професією позивача - доходу взагалі.

Колегія суддів відхиляє довід позивача про неврахування судом вказаних обставин як підстави для зменшення розміру аліментів та для звільнення його від обов`язку утримувати непрацездатну дружину та повнолітню дочку, що продовжує навчання, оскільки всім цим обставинам судом дана вірна оцінка з огляду на їх недоведеність належними та допустимими доказами.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції також пояснила, що суду не надано доказів того, що певне захворювання вперше діагностовано або виникло у позивача вже після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів.

Як не заслуговує на увагу і довід апеляційної скарги про неврахування судом сімейного стану позивача, який у 2021 році одружився, оскільки само по собі така обставина не може бути підставою для застосування передбачених статтями 86, 192 СК України наслідків у вигляді зміни розміру аліментів.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на можливе нецільове використання відповідачкою аліментів, які він сплачує на утримання повнолітньої дочки, не заслуговують на увагу, оскільки таке не є предметом доказування по теперішній справі.

Доказів значних витрат на лікування, які має нести позивач, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі, а також неможливість працевлаштування за фахом внаслідок певного захворювання також суду не надано. Натомість, слушними є зауваження відзиву відповідачки на апеляційну скаргу про ненадання позивачем паспорту моряка, який має містити відомості про його рейси.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач не довів факту погіршення його майнового та зміну сімейного становища, які б могли бути підставою для задоволення його позовних вимог, а тому колегія суддів погоджує висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки такі висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 19 січня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко