ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2485/13-ц
Провадження № 6/210/4/24
У Х В А Л А

іменем України

25 січня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Скотар Р.Є.,

секретаря судового засідання Діденко Ю.В.,

представника стягувача ОСОБА_1 ,

головного державного виконавця Горняк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Головного державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Горняк Оксани Олександрівни, боржник ОСОБА_2 , стягувач АТ «Ощадбанк» про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,-

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Горняк Оксана Олександрівна звернулась до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні в Металургійному відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №66696397 з примусового виконання виконавчого листа №210/2485/13-ц 2/210/1232/13 від 05.06.2013, виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» суми боргу 373 360,04 грн.

06.08.2021 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №210/2485/13-ц 2/210/1232/13 від 05.06.2013, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав а нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №330079611 від 24.04.2023 в порядку доступу державних виконавців, боржнику на праві спільної сумісної власності належить частка трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв.м. Вид спільної власності: спільна сумісна, розмір частки 1, якою він володіє разом з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, просить суд визначити частку майна боржника ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , якою він володіє спільно з іншими особами, а саме ОСОБА_3 .

В судовому засіданні головний державний виконавець Горняк О.О. обґрунтувала подання, підтримала його та просила задовольнити.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_1 подання державного виконавця підтримала, просила задовольнити.

Боржник ОСОБА_2 до суду не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали подання, вислухавши думку учасників, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 05 червня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України » - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю « Трікс-Компані», яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область , Криворізький район , с. Новопілля , вул. Садова 46 , на користь Публічного акціонерного товариства « державний Ощадний банк України « заборгованість за кредитним договором в сумі 369 919 ( триста шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять ) грн. 04 коп. , судові витрати у справі судовий збір в сумі 3 441 ( три тисячі чотириста сорок одна ) грн. (а.с.68-69).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав, трикімнатна квартира, розташована на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 14.12.2015 року (а.с.101-103).

05 червня 2013 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу видано виконавчий лист щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю « Трікс- Компані» , яке розташоване за адресою : Дніпропетровська область , Криворізький район , с. Новопілля , вул. Садова 46 , на користь Публічного акціонерного товариства « державний Ощадний банк України « заборгованість за кредитним договором в сумі 369 919 ( триста шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять ) грн. 04 коп. , судові витрати у справі судовий збір в сумі 3 441 ( три тисячі чотириста сорок одна ) грн. Строк пред`явлення до виконання 1 рік (а.с.104).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2021 року, відкрито виконавче провадження за ВП №66696397 з виконання виконавчого листа №210/2485-13-ц 2/210/1232/13, виданого 05.06.2013 року про стягнення боргу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 105).

Постановою про арешт майна боржника від 06.09.2021 року ВП №66696397, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 106).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підставою звернення державного виконавця до суду з даним поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та на переконання державного виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та іншої особи, відсутність виділеної частки майна боржника унеможливлює виконавцю вчинити виконавчі дії пов`язані з описом та арештом майна боржника.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні визначений ст. 443 ЦПК України, відповідно до якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20), щодо відступу від висновків якої вирішується питання, колегія суддів зазначила, що під час розгляду подання державного чи приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не можуть застосовуватися норми Господарського процесуального кодексу України, які регулюють позовне провадження. Отже, розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України (аналогія статті 443 ЦПК України) не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 335 Господарського процесуального кодексу України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. У цьому разі відповідно до статті 338 Господарського процесуального кодексу України подання державного чи приватного виконавця розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від суб`єктного складу боржника та інших співвласників майна. Натомість за наявності спору про право стаття 335 Господарського процесуального кодексу України не підлягає застосуванню. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження. Пунктом 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Оскільки в цій справі вбачається спір про право боржника з дружиною, яка вважає себе одноосібною власницею спірного майна, то судові рішення в частині визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, слід скасувати, а провадження в цій справі за поданням приватного виконавця в цій частині закрити.

Мотиви відступу від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20), зводяться до того, що єдиною допустимою законом формою звернення виконавця до суду за вирішенням питання про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є звернення з поданням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 зазначено, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, спрямований на розв`язання суто процесуальних суперечок та здійснення судового контролю за ключовими аспектами виконавчого провадження, при цьому спір, що існував між боржником та стягувачем, вже вирішений судовим рішенням, яке виконується.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 року у справі № 2-591/11 дійшов висновків, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Тому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.

Обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені Державою на забезпечення виконання судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від Держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу.

Повноваження виконавця на звернення з позовною заявою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 2 ст. 4, ч. 4 ст. 42 ЦПК України).

Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Після відкриття провадження за позовною заявою виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник набуває статусу позивача (абз. 1 ч. 5 ст. 56 ЦПК України).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду зазначала, що положення розділу VI ЦПК України регламентують порядок вирішення процесуальних питань, які виникають під час примусового виконання у межах виконавчого провадження судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) про присудження.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору не має.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).

У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18).

При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності, свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 червня 2022 року у справі № 2-591/11 роз`яснила свою позицію шляхом уточнення своїх висновків щодо звернення виконавця про визначення частки боржника у спільному майні. Зазначене уточнення полягає в такому. В разі, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. В останньому випадку суд має або закрити провадження (якщо порушені правила про юрисдикцію спору), або залишити заяву (подання) без розгляду (якщо правила про юрисдикцію спору не порушені).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав, трикімнатна квартира, розташована на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 14.12.2015 року.

Отже, Головний державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Горняк Оксана Олександрівна звернулась до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Частка боржника у спільному майні не визначена.

Таким чином, у даній справі наявний спір про право. Такий спір вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи, в якій вирішено інший спір між боржником і стягувачем, тобто не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подання державного виконавця слід залишити без розгляду, роз`яснивши заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст.260, 261, 268, 443 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання Головного державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Горняк Оксани Олександрівни, боржник ОСОБА_2 , стягувач АТ «Ощадбанк» про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 29 січня 2024 року.

Суддя: Р. Є. Скотар