Провадження № 2-др/369/6/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2024 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Фінагеєвої І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Незвіського Дмитра Ярославовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 369/11624/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа № 369/11624/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2023 року позовну заяву за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без розгляду.

02 травня 2024 року до суду звернувся представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Незвіський Дмитро Ярославович з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 369/11624/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Представник відповідача просив суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000, 00 гривень.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву представника відповідача та матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа № 369/11624/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Від відповідача ОСОБА_1 08 грудня 2022 року надійшла заява про залишення без розгляду позовних вимог у цивільній справі № № 369/11624/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, у зв`язку з тим, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області на розгляді вже перебуває позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без розгляду, з підстав п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки судом встановлено, що в провадженні судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. на розгляді перебувала цивільна справа ЄУН 369/10728/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, та рішенням від 07 грудня 2022 року шлюб між сторонами розірвано.

У зазначеній ухвалі питання про розподіл між сторонами судових витрат, не вирішувалося.

02 травня 2024 року до суду звернувся представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Незвіський Дмитро Ярославович з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 369/11624/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Представник відповідача просив суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000, 00 гривень.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, відповідно до ч. 5ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч.6 ст.142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч.9 ст.141 цього Кодексу.

Згідно ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом ч. 5ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Суд зазначає, що залишення заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України це форма закінчення справи без ухвалення рішення.

Саме по собі подання позову не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Суд зазначає, що у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської обвалисті № 369/10728/22 від 07 грудня 2022 року зазначено, що у судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась, у встановлений законом строк відзив на позов не подала, причини неможливості подати не повідомила, поважних причин неявки в судове засіданні відповідачка не повідомила, а отже ОСОБА_2 при поданні заяви про розірвання шлюбу 17 листопада 2022 року могла бути необізнаною про наявність на розгляді у суді справи про розірвання шлюбу. Тобто такі дії позивача ОСОБА_2 не можуть конкретизуватися як зловживання процесуальними правами, крім того, стороною відповідача не доведено, що ОСОБА_2 діяла умисно чим вчинила недобросовісні дії.

Разом з тим, заява представника відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання позову не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правову допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Представником відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, заява про компенсацію судових витрат відповідача на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.44,133,141,142,258,260,353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Незвіського Дмитра Ярославовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 369/11624/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Інна ФІНАГЕЄВА