Провадження № 2/537/64/2024
Справа № 537/3466/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2024 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневич В.І., за участю секретаря судового засідання Бакай М.С., представника відповідача - Тарасова А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В серпні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 65814,12 грн. та судових витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав, що 04.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви № 006-16504-040713. Згідно з умовами кредитного договору позивач зобов`язався відкрити відповідачеві картковий рахунок, надати платіжну картку з ПІН-кодом, та надати кредит шляхом відкриття кредитної лінії на загальну суму 31800 грн. Натомість відповідач зобов`язався щомісяця в строки визначені Правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості які виникли за попередній звітний місяць за кредитною лінією та процентів за користування Кредитною лінією. Договір набрав чинності з дня його підписання та діє до повного виконання зобов`язань за договором. Позивач свої зобов`язання виконував у повному обсязі, а відповідач зі свого боку зобов`язання по кредитному договору № 006-16504-040713 станом на 06.06.2017 року не виконував належним чином в результаті чого виникла прострочена заборгованість у сумі 65814,12 грн., яка складається з простроченого тіла кредиту 35000,00 грн. та заборгованості по відсоткам 30814,12 грн.

30.10.2017 року заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 006-16504-040713 на загальну суму 65814 грн. 12 коп., а також стягнуто витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

В березні 2023 року відповідач - ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, згідно якої просила суд поновити строк на подачу заяви та скасувати заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі №537/3466/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. Призначити справу до судового розгляду у спрощеному порядку.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.05.2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено та скасовано заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.10.2017 року по цивільній справі №537/3466/17 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду в спрощеному порядку.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.07.2023 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та витребувано від Публічного акціонерного товариство «Дельта Банк» (Фонд гарантування вкладів фізичних осіб) належним чином завірену виписку по картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому 04.07.2013 на ім`я ОСОБА_1 за кредитним договором № 006-16594-040713, про рух коштів по рахунку (користування кредитними коштами в межах встановленого ліміту) в період з 04.07.2013 до 06.06.2017.

03.10.2023 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на виконання ухвали суду від 05.07.2023 року, надійшло повідомлення, де вказано, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює безпосереднє виведення Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» з ринку. В Єдиний операційно-інформаційній системі Фонду (далі - ЄОІС) зберігається інформація щодо кредитів, рахунків, руху коштів по рахунках, відкритих у неплатоспроможних банках, починаючи з дати запровадження тимчасової адміністрації у банку. Процедура тимчасової адміністрації в AT «Дельта Банк» була запроваджена 03.03.2015 р. За даними ЄОІС в AT «Дельта Банк» рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 (980) за період з дати запровадження тимчасової адміністрації у банку (03.03.2015) по 06.06.2017 відсутній, дата закриття рахунку в банку - 22.06.2020р. Рахунок закрито у зв`язку з відступленням права вимоги AT «Дельта Банк» за Кредитним договором №006-16504-040713 від 04.07.2013р. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» (ідентифікаційний код 35234236) на підставі Договору № 2262/К про відступлення прав вимоги від 18.06.2020р., укладеного за результатами відкритих електронних торгів (аукціону), проведених в рамках процедури продажу активів неплатоспроможного банку, встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

20.12.2023 року Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області задоволено клопотання позивача про залучення до участі у справі у якості правонаступника позивача ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ КАПІТАЛ» та залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит Капітал» (ідентифікаційний код 35234236, місцезнаходження: вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, місто Львів, 79018) у якості правонаступника позивача АТ «Дельта Банк». Також задоволено клопотання представника відповідача про надання додаткового строку відповідачу на подачу відзиву на позовну заяву. Надано відповідачу додатковий строк на подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

26.12.2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, де останній вказує, що відповідач не визнає пред`явлені позовні вимоги, заперечує проти задоволення позову та вважає, що позивачем не доведено жодним належним, достатнім та допустимим доказом: факт укладення кредитного договору між сторонами на конкретних умовах, передачу кредитних коштів у розпорядження відповідача та факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору.

Заявлені у позові вимоги обґрунтовані тим, що між 04.07.2013 між сторонами була укладена кредитна угода відповідно до умов заяви №006-16504-040713. На підставі якої відповідачу було відкрито кредитний ліміт у розмірі 31800,00 грн., проте в порушення умов договору свої зобов`язання з повернення кредиту, відсотків, відповідач належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Як вбачається із змісту заяви №006-16504-040713 від 04.07.2013, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та ОСОБА_3 уклали кредитну угоду, шляхом акцептування Банком пропозиції клієнта.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2, 2.5 частини 2 вищевказаного договору, Банк відкриває відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні. Згідно п. 2.3 частини 3 Договору, Банк встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі: 31800, 00 грн.

Пунктом 1 частини 3 сторони узгодили, що на умовах визначених в цій Пропозиції, та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 року, протокол №14 і Тарифів Банку, зазначених в п.2.6. частини 2 цієї Пропозиції, що є невід`ємною частиною цією Пропозиції, уклали Договір на невизначений строк дії, в тому числі на умовах передбачених даною пропозицією.

Позивачем у підтвердження своїх позовних вимог надано суду Тарифи на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки Тарифний пакет Кредитна картка №1 «Еволюція Лояльна» у якому зазначено послуги та операції банку, їх тарифи та умови сплати.

Згідно представленого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» договору станом на 06.06.2017 становить 65814,12 грн., яка складається із тіла кредиту 0,00 грн., прострочене тіло кредиту 35000,00 грн., заборгованість за відсотками 30814,12 грн., заборгованість за комісіями 0,00 грн.

Також на підтвердження кредитних зобов`язань між сторонами позивачем надано Умови надання кредитної картки Тарифний пакет «Кредитна картка №1 «Еволюція Лояльна», Дозвіл фізичної особи на обробку персональних даних та Анкету позичальника.

В той же час, позивачем не було надано Правила банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 року, що є складовою кредитної угоди, підписаної сторонами.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно вказаної норми зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів, можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно із пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №1254, яке було чинним на час виникнення кредитних правовідносин, виписки з особових рахунків клієнта є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Це саме передбачено у п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75.

Таким чином, виконаний банком розрахунок заборгованості не є належним доказом, який би доводив обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року (справа № 161/16891/15-ц).

Так, перелік касових (первинних) документів при проведенні касових операцій банків з клієнтами передбачений ч. І.І гл. 4.1 розділу III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 № 174, чинний на момент звернення з позовною заявою (22.08.2012).

До таких касових документів належать заява на переказ готівки, прибутково - видатковий касовий ордер, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, квитанція про прийняття на інкасо банкнот іноземних держав, квитанція про приймання до сплати на інкасо чеків в іноземній валюті, рахунки на сплату платежів, а також квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями, та документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою.

Таким чином, кожна операція (дія) банку повинна підтверджуватися певними документами бухгалтерського обліку. Відсутність первинних бухгалтерських документів про розмір видачі кредитних коштів відповідачу унеможливлює визначення судом розміру заборгованості та її наявність взагалі.

Позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обставин надання кредитних коштів надано не було, ухвала Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.07.2023 про витребування доказів не виконана. У зв`язку із чим, не можна вважати доведеним такий факт на підставі наявного розрахунку, оскільки на припущенні судове рішення ґрунтуватись не може.

Не є таким доказом, надана позивачем заява №006-16504-040713 від 04.07.2013, оскільки нею лише підтверджено намір останнім відкрити поточний рахунок, операції за яким можна здійснювати з використанням платіжних засобів, встановити ліміт кредитної лінії та рахунку, прийняття банком пропозиції щодо укладення договору. Не можуть бути таким доказом й Тарифи на обслуговування поточного рахунку, оскільки не підтверджують розмір кредитних коштів, які мав отримати відповідач, а також суму наявного боргу, а лише встановлюють плату за послуги банку.

В судове засідання правонаступник позивача АТ «Дельта Банк» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» свого представника не направив, однак від його представника Пісарєвої В.О. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «Кредит капітал», вказуючи що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та прохають задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 прохав відмовити у задоволенні позову з підстав вказаних у відзиві.

Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що між позивачем - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та відповідачем ОСОБА_1 04.07.2013 року було укладено кредитний договір № 006-16504-040713, шляхом підписання заяви - оферти. Згідно кредитного договору позивач зобов`язався відкрити відповідачеві картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті, випустити та надати платіжну картку та ПІН-код до картки, здійснювати обслуговування його як держателя карти на умовах, викладених у Тарифах та Правилах, які є складовою та невід`ємною частини Заяви. Позивач зобов`язався надати відповідачу держателю карти кредит шляхом відкриття кредитної лінії з кредитним лімітом 31800,00 грн. строком 364 дні. Тарифний пакет «Кредитна картка №1 «Еволюція Лояльна».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 від 02.10.2015 року «Про початок процедури ліквідації Акціонерному товаристві «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно, та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 619 від 20.02.2017 року продовжено процедуру ліквідації Банку на два роки по 04.10.2019 року включно та продовжено повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» - Кадирова В.В.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «ДЕЛЬТА БАНК» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації АТ «ДЕЛЬТА БАНК» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В.

Згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Тож, уповноважена особа Фонду від імені АТ «Дельта Банк» звернулася до суду з даним позовом.

У подальшому, на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 04 квітня 2019 року № 772 про продовження строків здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» строком на один рік з 05 жовтня 2019 року до 04 жовтня 2020 року включно та продовжено повноваження ліквідатора AT «Дельта Банк», визначені вказаним Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1724 від 24.09.2020р. та від 25.02.2021р. № 194 продовжено строк управління активами AT «Дельта Банк» та повноважень ліквідатора на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продаж майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 433 від 30.06.2022 року «Про окремі питання завершення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» відтерміновано граничні дати виконання заходів виконання ліквідаційної процедури у 2023 році.

Наразі, на підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.06.2023р. № 746 «Про деякі питання ліквідації AT «Дельта Банк», з 03.07.2023р. відкликано повноваження ліквідатора AT «Дельта Банк», делеговані Матвієнку Андрію Анатолійовичу рішенням від 24.09.2020р. № 1724, а визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації AT «Дельта Банк» здійснюються Фондом безпосередньо.

18.06.2020 року, в рамках здійснення процедури ліквідації неплатоспроможного АТ «Дельта Банк», у відповідності з вимогами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затверджене Рішенням виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016р. № 388 та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затверджене Рішенням виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.07.2012р. № 2, було проведено продаж права вимоги АТ «Дельта Банк» за договорами кредиту, до якого, в тому числі, входили права вимоги за Кредитним договором № 006-16504-040713 від 04.07.2013р., позичальником за яким виступає позивач - ОСОБА_1 . Переможцем вказаного аукціону було визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ КАПІТАЛ», що підтверджується Протоколом електронного аукціону UA-EA-2020-05-18-000037-b від 10.06.2019р. копія якого розміщена у відкритому доступі на офіційній веб сторінці з проведення торгів за посиланням (https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2020-05-18- 000037-b/).

18.06.2020 року на підставі вказаного Протоколу, між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал», було укладено Договір № 2262/К про відступлення права вимоги, на підставі, в порядку та на умовах якого АТ «Дельта Банк» продав (відступив) на користь Нового кредитора - ТОВ «ФК «Кредит Капітал» належні Банку, а Новий кредитор (Покупець) набув право вимоги Банку зокрема за Кредитним договором № 006-16504-040713 від 04.07.2013р., позичальником за яким виступає позивач - ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Тобто, на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (у цій справі - іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що на підставі заяви, яка підписана ОСОБА_1 04.07.2013 року шляхом акцептування Банком пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви №006-16504-040713. Згідно кредитного договору позивач зобов`язався відкрити відповідачеві картковий рахунок в національній валюті, оформити платіжну карту, надати відповідачу держателю карти кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії, здійснювати обслуговування карткового рахунку у відповідності до Тарифів, що є невідємною частиною договору. На виконання умов договору Банк відкрив відповідачеві картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті, надав платіжну картку, надав відповідачу кредит шляхом відкриття кредитної лінії у розмірі 31800 грн.

Натомість відповідач, який зобов`язався щомісяця в строки визначені Правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та пені, не виконував свої зобов`язань у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість на суму 65814,12 грн.

На підтвердження заявлених позовних вимог Бак надав Заяву №006-16504-040713, Тарифи на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Кредитна картка №1 «Еволюція Лояльна», що підписані ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості станом на 06.06.2017 рік.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, (яке діяло на час виникнення спірних правовідносин) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75 (далі-Положення).

Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 року зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.

Пункт 51 Розділу 3 Положення встановлює, що Первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі.

Також п. 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53).

Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні.

На підтвердження обставин перерахування грошових коштів ОСОБА_1 за кредитним договором та наявності у неї боргу за цим договором, позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості.

Проте, позивачем не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 згідно з кредитним договором №006-16504-040713 від 04.07.2013 року було видано кредит та саме в сумі 31800 грн. що заявлено у позовних вимогах та зазначено у заяві №006-16504-040713 від 04.07.2013 року, оскільки остання містить відомості про узгоджений намір.

Зазначення такої суми у розрахунку заборгованості не свідчить про її отримання відповідачем та саме в цьому розмірі.

Жодних відомостей щодо проведення транзакцій для перерахування кредитних коштів на банківський рахунок, який належить саме відповідачу, матеріали справи не містять.

Розрахунок заборгованості, на який посилається представник позивача, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані представником позивача в позовній заяві, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а отже не є належним доказом існування боргу.

Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором № 006-16504-040713 від 04.07.2013 року не є достатнім для висновку про існування боргу та у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем.

Жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б вказували на існування у відповідача перед позивачем заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять.

В свою чергу, AT «Дельта Банк» не було долучено до матеріалів справи банківської виписки з особового рахунку відповідача за період, який включає період кредитування.

При цьому, за клопотанням представника відповідача судом було витребувано вказані відомості, однак згідно отриманої відповіді за даними ЄОІС в AT «Дельта Банк» рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 (980) за період з дати запровадження тимчасової адміністрації у банку (03.03.2015) по 06.06.2017 відсутній, дата закриття рахунку в банку - 22.06.2020 р. Рахунок закрито у зв`язку з відступленням права вимоги AT «Дельта Банк» за Кредитним договором №006-16504-040713 від 04.07.2013р. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» (ідентифікаційний код 35234236) на підставі Договору № 2262/К про відступлення прав вимоги від 18.06.2020р., укладеного за результатами відкритих електронних торгів (аукціону), проведених в рамках процедури продажу активів неплатоспроможного банку, встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також позивачем не було надано Правила банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 року, що є складовою кредитної угоди, підписаної сторонами.

Новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» будь-яких доказів на підтвердження наявності у відповідача боргу та його суми до суду не подав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, з урахуванням викладеного, судом встановлено, що стороною позивача не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів отримання відповідачем кредитних коштів та наявності у неї заборгованості, яка виникла внаслідок порушення нею умов зазначеного договору, а також правильність розрахунку її розміру та відповідно того, що ТОВ «ФК «Кредит капітал» має право грошової вимоги до ОСОБА_1 та стягнення з неї заборгованості за Договором кредитної лінії № 006-16504-040713 від 04.07.2013 року.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, згідно положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, тож судовий збір слід залишити на позивачеві.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 12, 13, 137, 141, 206, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич

Повний текст рішення складено 12.02.2024 року.