ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5019/23

Провадження № 22-ц/4820/127/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Заворотна А. В.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 і

його представника ОСОБА_2 ,

позивачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року (суддя Павловська А. А., повне судове рішення складено 20.10.2023) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_3 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначала, що з 21.08.2014 по 24.01.2023 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . За час шлюбу на земельній ділянці кадастровий номер :35:001:1278 з цільовим призначенням для ведення садівництва побудували житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач добровільно здійснити розподіл житлового будинку не погоджується.

Тому позивачка просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :35:001:1278.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року позов задоволено. Визнано спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок загальною площею 93,5 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,055 га кадастровий номер :35:001:1278, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з відповідача на користь позивачки судові витрати у сумі 21894,24 грн.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Вказує, що спірне майно є його особистою приватною власністю, оскільки набуто до реєстрації шлюбу, що підтверджується будівельним паспортом, робочим проектом газифікації будинку, технічним паспортом на будинок, які датовані до реєстрації шлюбу.

У відзиві представник позивачки ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що з 21.08.2014 по 24.01.2023 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 26.05.2012 ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку кадастровий номер :35:001:1278 площею 0,0550 га в межах згідно з планом, яка знаходиться в місті Хмельницькому у Садівничому товаристві «Роднічок» для ведення садівництва.

У період шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на вказаній земельній ділянці побудували житловий будинок загальною площею 93,5 кв. м.

Право власності на будинок зареєстровано 12.09.2019 за ОСОБА_1 .

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і в разі поділу такого майна їх частки є рівними. У зв`язку з набуттям позивачкою права власності на частину житлового будинку до неї переходить і право власності на частину земельної ділянки.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

У силу статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма стаття 368 ЦК України.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до частини 1 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Згідно з частиною 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку кадастровий номер :35:001:1278 площею 0,0550 га для ведення садівництва, яка знаходиться в місті Хмельницькому в Садівничому товаристві «Роднічок», на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2012. У пункті 5 договору зазначено, що продавець стверджує і гарантує, що на земельній ділянці відсутні будь-які об`єкти нерухомості, в тому числі і недобудовані (а. с. 61).

На вказаній земельній ділянці у період шлюбу сторони побудували житловий будинок, право власності на який зареєстровано у встановленому законом порядку на ім`я відповідача.

Декларація про готовність до експлуатації об`єкта (садового будинку у м. Хмельницькому, Садівниче товариство «Роднічок»), будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрована в Управлінні ДАБІ у Хмельницькій області 30.08.2019 № НОМЕР_1 , замовник ОСОБА_1 .

Дата складання будівельного паспорта 04.08.2014 не спростовує доводи позивачки про будівництво житлового будинку у період зареєстрованого з відповідачем шлюбу.

Робочий проект газифікації житлового будинку по АДРЕСА_2 -н 2012 року та технічний паспорт на садовий будинок у ОСОБА_5 товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (без зазначення адреси), виготовлений 07.07.2014, не можуть бути визнані допустимим доказом на підтвердження обставин періоду побудови житлового будинку та спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідач не надав належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що житловий будинок є його особистою приватною власністю.

На підставі частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не заперечував те, що у період шлюбу проводилися будівельні роботи у будинку, у тому числі й за кошти, які заробляла позивачка.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про визнання за ОСОБА_3 права власності на частину спірного об`єкта нерухомого майна.

За змістом наведених норм права у зв`язку з набуттям ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 93,5 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до неї переходить і право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :35:001:1278 площею 0,0550 га, на якій розташований житловий будинок.

Доводи апеляційної скарги правильний висновок суду не спростовують.

Вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

При вирішенні справи суд правильно визначився з характером правовідносин сторін, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку поданим сторонами доказам і зробив правильний висновок про задоволення позову.

Порушення норм процесуального права, які були би підставою для скасування рішення, суд не допустив.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 січня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта