Справа № 161/7940/23 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/127/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Коренги В, А., Мамченка І. О., Колба С. О.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Мельничука А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , про визнання прав іпотекодержателя, за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2023 року

П О С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» 17 травня 2023 року звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 (залучено 18 жовтня 2023 року) про визнання прав іпотекодержателя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі відділення № 2 Рівненської філії та ОСОБА_9 укладений кредитний договір за № 92/08-І/02, за умовами якого останньому було надано кредит в сумі 150 000 доларів США, на строк до 16 червня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних. Позичальник вчасно не повертає кредит та не сплачує нараховані відсотки за його користування, тобто порушує свої зобов`язання перед банком, у зв`язку з чим станом на 17 грудня 2009 року утворилася заборгованість у розмірі 162 233,83 доларів США, з них: заборгованість за кредитом 138 750 доларів США, нараховані відсотки 943,33 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом 7499,72 доларів США, прострочені відсотки 15 040,78 доларів США та пеня за простроченим кредитом та процентами 29 353,13 грн. На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_8 19 червня 2008 року укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно - цілий житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 236 кв. м., житловою площею 156,1 кв. м., який знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,11 га, кадастровий номер :03:001:0089, виділена для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за цією ж адресою та належить іпотекодавцю ОСОБА_8 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2012 року в справі № 0308/1715/2012, яке залишено без змін у відповідній частині рішенням Апеляційного суду Волинської області від 04 липня 2012 року, позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ПАТ АБ «Укргазбанк`в особі Волинського обласного управління АБ «Укргазбанк», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж. В., КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В., про визнання недійсним договорів та зобов`язання вчинити дії задоволено. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року вищенаведені рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані в частині вирішення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Волинського обласного управління АБ «Укргазбанк», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж. В., КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В., про визнання недійсним договорів та зобов`язання вчинити дії, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Після ухвалення рішення апеляційного суду та до скасування його вищим судом, майно, яке перебувало в іпотеці банку, вибуло з власності іпотекодавця ОСОБА_8 та перейшло у власність до ОСОБА_5 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року № 161/15966/16-ц у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Ухвалюючи таке рішення, суд зазначив, що всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після скасування рішення суду про недійсність договору іпотеки позивачем не було вчинено жодних дій для відновлення державним реєстратором первинного запису про обтяження майна іпотекою. Наразі він (позивач) позбавлений можливості реалізувати свої права іпотекодержателя спірного майна, оскільки на підставі судових рішень, які були в подальшому скасовані, запис про іпотеку був вилучений, а саме майно було відчужено на користь інших осіб. Наразі майно перебуває у власності відповідачів. Просив суд визнати за ПАТ АБ «Укргазбанк» право іпотекодержателя, яке виникло на підставі договору іпотеки від 19 червня 2008 року №92-08/02 без оформлення заставної, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В. за р. № 5667, на належні на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 об`єкти нерухомого майна, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 236,0 кв.м, житловою площею 156,1 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28; земельну ділянку площею 0,11 га., кадастровий номер :03:001:0089, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою Волинська область, Луцький район, с. Тарасове, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28.

Рішенням Луцького міського міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2023 року позов задоволено, визнано за ПАТ АБ «Укргазбанк» право іпотекодержателя, яке виникло на підставі договору іпотеки від 19 червня 2008 року № 92-08/02 без оформлення заставної, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В. за р. № 5667, на належні на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 об`єкти нерухомого майна, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 236,0 кв. м, житловою площею 156,1 кв. м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28; земельну ділянку площею 0,11 га, кадастровий номер :03:001:0089, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою Волинська область, Луцький район, с. Тарасове, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, вважають його винесеним із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, суд неповно і вибірково встановив обставини справи й доводи сторін, не мотивував оцінку кожного аргументу, наведеного сторонами, щодо наявності чи відсутності спору. Вказали, що суд не взяв до уваги, що у рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/15966/16-ц від 12 квітня 2017 року та ухвалі Волинського апеляційного суду № 161/15966/16-ц від 22 червня 2017 року, які не змінені і не скасовані, встановлено, що перехід права власності на спірне майно від ОСОБА_7 до ОСОБА_6 та від ОСОБА_6 до ОСОБА_5 відбувся за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень; ОСОБА_6 набув право власності на спірне майно як добросовісний набувач на підставі ст. ст. 330, 388 ЦК України; ОСОБА_5 набув право власності на спірні будинок і земельну ділянку без обтяження їх іпотекою. З урахуванням вищевказаних обставин та позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові № 922/2416/17 від 15 червня 2021 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є особами, які за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень на придбане ними майно, добросовісно покладалися на ці відомості, тобто не знали і не мали знати про існування таких прав чи обтяжень, а тому набули право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. В судових рішеннях відсутні обставини, які можуть свідчити про недобросовісність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 як набувачів майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 також набули право власності на спірне майно за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, добросовісно на них покладаючись. Доказів, які б свідчили про їх недобросовісність матеріали справи не містять. Посилання суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 643/17966/14-ц, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року відступила від висновку, викладеного у постанові від 19 червня 2019 року. Застосування судом постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року справі № 161/6253/15-ц також є некоректним, оскільки таким судовим рішенням вирішувалось питання визначення юрисдикції спору за предметною та суб`єктною підсудністю. Строк позовної давності пропущено, оскільки він завершився 05 липня 2015 року, оскільки рішення суду у справі за позовом банку про стягнення заборгованості за кредитним договором набрало законної сили 04 липня 2012 року. З моменту внесення в реєстр запису про вилучення обтяження іпотеки і заборони на будинок (17 липня 2012 року) і до 17 травня 2023 року банк не звертався з вимогою про визнання права іпотекодержателя. Просили скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники відповідачів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вимоги скарги підтримали, просили задовольнити з викладених у ній підстав. Представник третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_15 підтримав апеляційну скаргу. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів, ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги не заперечував. Представник позивача ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, відповідно до положень п. п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК вважаються належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши учасників судового розгляду, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що 09 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі відділення № 2 Рівненської філії та ОСОБА_9 укладений кредитний договір за № 92/08-І/02, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 150 000 доларів США, на строк до 16 червня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,8 % річних. Однак станом на 17 грудня 2009 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 162 233,83 доларів США, з них: заборгованість за кредитом 138750 доларів США, нараховані відсотки 943,33 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом 7499,72 доларів США, прострочені відсотки 15 040,78 доларів США та пеня за простроченим кредитом та процентами 29 353,13 грн.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 19 червня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки № 92-08/02, за умовами якого, остання передала в іпотеку банку нерухоме майно - цілий житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 236 кв.м., житловою площею 156,1 кв. м., який знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0,11 га, кадастровий номер :03:001:0089, виділена для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за цією ж адресою та належить іпотекодавцю ОСОБА_8 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2012 року в цивільній справі № 0308/1715/2012, яке залишено без змін у відповідній частині рішенням Апеляційного суду Волинської області від 04 липня 2012 року, позов третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Волинського обласного управління АБ «Укргазбанк», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж. В., КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В. про визнання недійсним договорів та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано недійсним договір, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посвідчений 07 березеня 2008 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж. В. за р. н. № 555. Скасовано рішення реєстратора КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 09 квітня 2008 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 на житловий будинок АДРЕСА_2 , що зареєстроване у електронному реєстрі реєстру прав власності на нерухоме майно за № 18112216, кад. № 171. Зобов`язано КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» поновити державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_7 . Визнано недійсним договір іпотеки № 92-08/02, посвідчений 19 червня 2008 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В. за р. № 5667. Зобов`язано приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В. виключити з Державного реєстру іпотек запис за реєстраційним номером 7413885, контрольна сума ГДГД6БОА7А про обтяження іпотекою житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 18112216; земельної ділянки, площею 0,11 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:001:0089. Зобов`язано приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В. виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 7413846, контрольною сумою Е07ГБГА1ЕД про заборону на нерухоме майно на об`єкт обтяження: будинок житловий, АДРЕСА_1 , номер РПВН: 18112216; земельна ділянка, площею 0,11 га, розташована в селі Тарасове, Луцького району, Волинської області, кадастровий номер :03:001:0089.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року вищенаведені рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані в частині вирішення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Волинського обласного управління АБ «Укргазбанк», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж. В., КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І. В. про визнання недійсним договорів та зобов`язання вчинити дії. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, договір іпотеки № 92-08/02 від 19 червня 2008 року є чинним.

Після ухвалення рішення апеляційного суду та до скасування його Вищим спеціалізованим судом України будинок та земельна ділянка, які перебували в іпотеці банку, вибули з власності іпотекодавця ОСОБА_8 та перейшли у власність до ОСОБА_5 . Після цього неодноразово відбувалося відчуження предмету іпотеки різним особам.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року № 161/15966/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 22 червня 2017 року, в задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_5 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

На час розгляду справи судом першої інстанції, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками спірного нерухомого майна є відповідачі у справі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній час укладення договору іпотеки) передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідачі у справі вважають, що врахований судом висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, на який посилався позивач у позовній заяві, підтверджує їхню позицію про добросовісність набуття ними права власності на спірне майно. Відповідно до змісту постанови: «за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню».

Водночас відповідачами не узято до уваги, що Велика Палата Верховного Суду у цій же постанові визначила, що: «виключення запису про обтяження, зокрема, на підставі судового рішення саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. Відповідно скасування такого судового рішення не спричиняє відновлення дії іпотеки. Якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасоване судове рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, зокрема, у пункті 96 постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, у пункті 10.29 постанови від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, що функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі. Аналогічно функцією державної реєстрації іпотеки є оголошення належності іпотеки нерухомого майна певній особі. Тобто запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення. Норму ст. 23 Закону України «Про іпотеку» необхідно застосовувати разом з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 46.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).

Тому за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17».

З огляду на наведені у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 мотиви, для забезпечення єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити шляхом конкретизації від її висновку, викладеного у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, а також від аналогічного висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1193цс15, і Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постановах від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 643/12557/16-ц та від 13 березня 2019 року у справі № 643/19761/13-ц.

Означена конкретизація висновків полягає у такому:

скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;

виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;

виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Щодо записів про іпотеку та обтяження спірного майна згідно Договору іпотеки № 92-08/02 від 19 червня 2008 року, яких в державному реєстрі поновлено не було, судом апеляційної інстанції встановлено, що такі обставини було зумовлено не відсутністю правових підстав для цього, а саме відсутністю належного законодавчого врегулювання питання відновлення запису після його припинення, адже прямих механізмів такого відновлення не передбачалося.

Законодавцем врегулювано питання відновлення записів за наслідками неправомірного (незаконності підстав) їх виключення, шляхом зазначення в абзаці 3 ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Таким чином, відсутність поновлення записів про іпотеку та обтяження спірного майна згідно з договором іпотеки в державному реєстрі за наслідками скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, які зумовили припинення обтяження, не було наслідком втрати їх чинності іпотеки та відповідних обтяжень. Законодавство не передбачає такої підстави припинення іпотеки як внесення до державного реєстру відповідного запису про припинення іпотеки, адже вчинення такої реєстраційної дії є наслідком, а не правовою підставою припинення іпотеки.

Враховуючи відсутність встановлених законом підстав для припинення іпотеки за вказаним правочином, встановлено, що іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасовано запис про її припинення, адже встановлення незаконності дій, які мали своїм наслідком внесення до державного реєстру запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі.

Подібний по суті висновок при оцінці чинності іпотеки у випадку визнання незаконними чинників, які зумовили внесення до державного реєстру запису про припинення відповідної іпотеки, викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17: «Виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек.» (пункт 9.6 постанови).

З огляду на викладене Договір іпотеки від 19 червня 2008 року не припинив своєї дії унаслідок внесення державним реєстратором (приватним нотаріусом Дехтярук І. В.) 17 липня 2012 року записів до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (відомостей з Державного реєстру іпотек) про вилучення обтяжень № 7413846 (заборона на нерухоме майно) та № 7413885 (іпотека), а відтак, встановлена цим договором іпотека щодо житлового будинку та земельної ділянки продовжувала свою дію з моменту укладення такого правочину та внесення до державного реєстру первісного запису про неї.

Внесення державним реєстратором (нотаріусом) до реєстру запису про припинення іпотеки є офіційним підтвердженням існування юридичного факту припинення іпотеки відповідно до підстав, передбачених положеннями чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією нотаріуса. Існування спірного запису в реєстрі про припинення іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права доводити обставини дійсності такої іпотеки в суді. Відтак, за змістом з`ясованих судами обставин справи іпотека виникла щодо спірного майна, була зареєстрована належним чином, а належні та допустимі докази того, що ця іпотека була припинена за визначених законодавством підстав на час укладення між відповідачами та третіми особами договорів щодо спірного майна, відсутні. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/73/17.

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється ст. 23 Закону Украі?ни «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншоі? особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якоі? переи?шло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі и?ого права і несе всі и?ого обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Викладена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 668/9978/15-ц.

Відповідно до норм Закону України «Про іпотеку» іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Посилання відповідачів на те, що вони не знали і не мали знати про наявність чинного іпотечного зобов`язання на підставі договору іпотеки адже відповідні відомості були відсутні в Державному реєстрі, і вони не були стороною кредитного договору та договору іпотеки, про відповідні обставини вони не були повідомлені, не впливають на правильність висновку суду першої інстанції.

Верховний Суд у постановах від 20 жовтня 2021 року в справі № 495/5713/15-ц, від 26 квітня 2020 року в справі № 521/16558/18 вказав, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) відсутність у Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває майно.

Поведінка набувачів спірного майна, в тому числі відповідачів, щодо набуття майна, яке обтяжене іпотекою без відома іпотекодержателя, за наявності чинного (кредитного договору, договору іпотеки) не може вважатися добросовісною, оскільки розумними та обачними діями покупців при наявності таких обставин було б вивчення ситуації за якої було скасовано запис про обтяження (іпотеки).

Колегія суддів ураховує ту обставину, що у період набуття ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спірного майна, яке було відчужено на їхню користь ОСОБА_5 (який набув його від ОСОБА_6 , а ОСОБА_6 , в свою чергу, - від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ), первинний іпотекодавець ОСОБА_8 набула у власність за договором дарування від 08 вересня 2017 року, укладеним з ОСОБА_4 , квартиру, що розташована у АДРЕСА_3 , а ОСОБА_16 за договором купівлі-продажу від 19 червня 2018 року набула квартиру, що розташована у АДРЕСА_4 , в якій зареєстрована ОСОБА_3 .

Крім того, між третіми особами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 30 червня 2016 року укладено договір позики забезпечений договором іпотеки від 30 червня 2016 року щодо спірного майна. Згідно відомостей державного реєстру, строк виконання зобов`язань за договором позики 30 червня 2019 року. Однак в судовому засіданні ОСОБА_2 в судовому засіданні не зміг пояснити суми боргу, термін виконання основного зобов`язання, та вказав що з позовом до ОСОБА_5 про виконання ним зобов`язань до суду не звертався.

Вищевказане підтверджує недобросовісність поведінки набувачів спірного майна.

Щодо застосування строку позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, який на думку відповідачів завершився 05 липня 2015 року, тобто через три роки після набрання законної сили рішенням суду про стягнення заборгованості, колегія судів зазначає таке.

Висновок суду про те, що позивач дізнався 22 червня 2017 року, коли набрало законної сили рішення суду у цивільній справі № 161/15966/16-ц про відмову у зверненні стягнення на предмет іпотеки, яке мотивоване невжиттям банком своєчасних заходів стосовно поновлення записів про іпотеку, - є правильним, оскільки саме таке рішення було остаточним у цій справі та містило в собі обставини, які суд визнав установленими.

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

За п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Згідно постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211, від 09 грудня 2020 року №1236, карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв на території України у період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Наразі, з 24 лютого 2022 року, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України з 24 лютого 2022 року введений та продовжує свою дію воєнний стан.

Отже, строк позовної давності на час подання позову не закінчився та вважається продовженим, тому для застосування позовної давності відсутні правові підстави.

Судом першої інстанції у рішенні застосовані висновки Верховного Суду у справах, спірні правовідносини та обставини у яких є тотожними до тих, що встановлені судом прешої інстанції у справі, що переглядається. Посилання суду на висновки Великої Палати Верховного суду, викладені у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц на правильність висновків суду в цій справі не впливає.

Висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову зроблені з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з правильним застосуванням норм матеріального права. Підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді