Провадження № 2/641/174/2024 Справа № 641/25/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Зелінської І.В.,

за участю секретаря Надьон Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з березня 2005 року по день смерті останньої та в порядку поділу майна, що перебуває в осіб на праві спільної сумісної власності визнати за позивачем право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з березня 2005 року до 29 грудня 2021 року позивач та ОСОБА_3 спільно проживали однією сім`єю, виховували доньку та вели спільне господарство. Спочатку проживали у м. Лозова Харківської області, вподальшому купили квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири від 16 листопада 2007 року ОСОБА_3 підписала договір кредиту з ВАТ КБ «Надра», поручителем за кредитним договором був позивач. Після купівлі квартири проживали разом в м. Харкові, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

Ухвалою суду від 09.01.2023 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.02.2023 року витребувано у нотаріуса спадкову справу після ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою суду від 02.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 зі згоди останньої була допитана як свідок. Та пояснила, що є дочкою померлої ОСОБА_3 , підтвердила, що її мати та позивач з березня 2005 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство спочатку у м. Лозова Харківської області, а з листопада 2007 року у м. Харкові, де разом придбали квартиру. Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері та позивача у справі народилася дитина- ОСОБА_4 , яку вони разом виховували до смерті матері. Підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, та не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 16.11.2007 року ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 . Згідно договору продаж вчинено за суму 163115 грн., еквівалент 32300 доларів США. Гроші у сумі 62115 грн., що складає 12300 доларів США Продавець одержав від Покупця ще до підписання договору, гроші у сумі 101000 грн., що складає 20000 доларів США, Покупець зобов`язувалась сплатити Продавцю одразу після одержання кредиту в ВАТ КБ «Надра» за кредитним договором.

Право власності зареєстровано за ОСОБА_3 03.12.2007 року.

Згідно копії кредитного договору №6/1/27/2007/840-ЖР/02 від 16.11.2007 року ВАТ КБ «Надра» надає позичальнику ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 20300 доларів США для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 16.11.2007 року вказаної вище квартири.

Згідно копії договору поруки №6/1/27/2007/840-П/01 від 16.11.2007 року ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Лозівським МРВ УМВСУ в Харківській області 04.02.1997 року), надалі Поручитель та ВАТ КБ «Надра», надалі Кредитор, уклали договір, за яким Поручитель поручається перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Лозівським МРВ УМВСУ в Харківській області 07.08.2001 року), далі Позичальник, взятих зобов`язань за договором кредиту №6/1/27/2007/840-ЖР/02 від 16.11.2007 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Комінтернівським районним у місті Харкові ВДРАЦС ГТУЮ у Харківській області 19.07.2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , батьки- ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 з 05.12.2007 року, ОСОБА_1 з 19.12.2007 року, ОСОБА_4 з 17.08.2021 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого ВДРАЦС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 29.12.2021 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли доньки останньої - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ..

Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у інших шлюбах не перебували.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є племінником померлої ОСОБА_3 та хрещеним батьком спільної доньки позивача та померлої. Вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з березня 2005 року і до ІНФОРМАЦІЯ_4 - смерті останньої проживали як чоловік та жінка однією сім`єю спочатку у м. Лозова Харківської області, де проживав і свідок, а потім в Харкові, де придбали квартиру. Зазначив, що і позивач, і померла працювали, вели спільне господарство, спільно виховували доньку. Вказав, що за життя ОСОБА_6 зазначала, що квартиру у Харкові вони з позивачем придбали разом. Зазначив, що коли позивач та ОСОБА_3 переїхали до м. Харкова він близько трьох разів на рік приїздив до них в гості, постійно спілкувався з ними по телефону.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є племінником померлої ОСОБА_3 .. Вказав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з березня 2005 року і до ІНФОРМАЦІЯ_4 - смерті останньої проживали як чоловік та жінка однією сім`єю спочатку у м. Лозова Харківської області, де проживав і свідок, а потім в Харкові, де придбали квартиру. Зазначив, що і позивач і померла працювали, вели спільне господарство, спільно виховували доньку. Зазначив, що коли позивач та ОСОБА_3 переїхали до м. Харкова він близько п`яти -шести разів на рік приїздив до них в гості. Вказав, що коли ОСОБА_3 захворіла позивач відвідував її у лікарні.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Згідно із ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1-3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України).

Як встановлено судом в судовому засіданні, відповідач визнала обставини, викладені у позовній заяві.

Крім того, судом беруться до уваги показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , які є родичами померлої ОСОБА_3 , та також підтвердили обставини, викладені у позові.

Аналізуючи зміст договору купівлі -продажу квартири АДРЕСА_1 від 16.11.2007 року, відповідно до якого кошти на придбання останньої частково передані продавцю до його підписання, а частково є коштами, що отримані за кредитним договором, судом враховано, що зі змісту останнього не вбачається, що квартира придбана за власні кошти Покупця. Крім того, поручителем за кредитним договором, укладеним ОСОБА_3 в рахунок виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу квартири є саме позивач.

Судом враховано, що в періоді, що охоплюється позовними вимогами, у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилася дитина, згідно свідоцтва про народження позивач записаний як батько.

Крім того, спільне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як до купівлі майна, так і після також підтверджується довідками про зареєстроване місце проживання, фотокартками, наданими позивачем, на яких останні зображені разом, в колі інших осіб, а також під час відпочинку, побуту, на різних заходах.

Враховуючи наведене, а також приймаючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт проживання позивача та ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з березня 2005 року по 29 грудня 2021 року, вважає доведеним, що спірне майно було придбано за спільні кошти останніх та є їх спільною сумісною власністю, що не було спростовано стороною відповідача, а відтак підлягає поділу.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання позову у розмірі 3476,90 грн..

Керуючись ст. 4, 10-13, 76-81, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та поділ майна задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з березня 2005 року по 29 грудня 2021 року.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3476 (три тисячі чотириста сімдесят шість) грн. 90 (дев`яносто) коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 29.01.2024 року.

Суддя: І. В. Зелінська