Дата документу 13.02.2024
Справа № 335/8176/20
Провадження № 2/334/37/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Гнатюк О.М.,

при секретарі - Алєйніковій О.В.,

за участі відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позов обґрунтований тим, що Концерн «МТМ» по відношенню до відповідачки є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Відповідачка є споживачем вказаних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони.

Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону, послуга з постачання гарячої води - постійно.

Таким чином, оскільки відповідачка не здійснювала оплату за використані послуги, надані Концерном «МТМ» у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , утворилась заборгованість за період з 01.10.2014 року по 31.08.2020 року на загальну суму 19214,37 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове з`явилася. Позовні вимоги не визнала з мотивів, викладених у відзиві. Пояснила, що позивачем неправильно зазначено її прізвище. Окрім того, вона є власницею 1/3 частини квартири, але позивачем не залучено до участі у справі інших співвласників/співспоживачів.

Також є підстави для застосування строків позовної давності.

Окрім того, включення до заборгованості оплати за послуги, надані у вересні 2020 року, є протиправним, оскільки позов поданий 25.09.2020 року, тобто є передчасним.

Окрім того позивачем були допущені пропуски у нарахуванні вартості наданої послуги з гарячого водопостачання за вересень, листопад 2015 року; лютий, березень, квітень, травень, червень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, квітень, червень, липень, серпень, вересень 2017 року; січень, серпень 2020 року.

Крім того, позивачем в розрахунку боргу додано стовпчики «субсидія», « з теплом до людей», проте яким чином формувалися вказані нарахування та перерахунки не зазначено, що позбавляє відповідача можливості їх перевірити.

16.03.2017 року представником позивача було встановлено неправильність роботи лічильника гарячої води, наслідком чого стали завищені покази споживання гарячої води. Проте це не було оформлено відповідним актом.

Відповідачка оскаржила дії позивача щодо надмірного нарахування вартості наданих послуг з гарячого водопостачання. Але перерахування не відбулося з вини працівників концерну «МТМ».

Відповідачкою на адресу направлявся лист із пропозицією укласти договір про надання послуг, але підписаний він не був. Лише у телефонній бесіді представник концерну повідомив відповідачку про відмову в укладанні договору.

Також в обґрунтування своїх вимог позивачем не надано документів, що до показів вузлів обліку протягом опалювальних періодів, обсяги спожитої теплової енергії будинку в цілому та за кожен місяць, розрахунки теплового навантаження, пропорційний розподіл спожитої теплової енергії, акти вводу в експлуатацію загально будинкового теплового лічильника, рахунки на оплату послуг.

Таким чином, оскільки договір між сторонами вказаного спору є неукладеним,а сума боргу неврегульована та фактично відповідачу невідома, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Просила відмовити в задоволенні вимог повністю.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг теплопостачання та платником за вказані послуги за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Послуги з централізованого опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 надаються Концерном «Міські теплові мережі».

Нарахування плати за надання вказаних послуг проводиться згідно з тарифами, затвердженими рішенням виконкому міської ради.

Окремий індивідуальний письмовий договір між сторонами не укладався.

Відповідач у встановленому законом порядку не відмовлялася від надання послуг позивача.

Із довідки про заборгованість, долученої до матеріалів справи, вбачається, що відповідач за період з 01.10.2014 року по 31.08.2020 року на загальну суму 19214,37 грн. включно за надані послуги оплату вносила нерегулярно.

Отже, свої обов`язки щодо оплати за надані послуги з теплопостачання відповідач належним чином не виконує.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 як до відповідача про стягнення заборгованості з надані послуги.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Пунктами 2, 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п.5 ч.2. ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Як відзначив у постановах від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16 та від 18.05.2020 у справі № 176/456/17 Верховний Суд, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність договору не є підставою не сплачувати за надані та спожиті послуги та не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» тарифи на комунальну послугу з постачання теплової енергії, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного такою системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії.

Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.6 ст.19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 за №630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач у встановленому законом порядку не відмовилася від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що давало б підстави для звільнення від їх оплати відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

Матеріали справи не містять передбачених вимогами закону актів-претензій споживача послуг. Отже, факт надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачем не спростований.

Крім того, згідно з розрахунком заборгованості, відповідач частково здійснила оплату за отримані послуги, що підтверджує визнання нею факту отримання послуги з теплопостачання та свого обов`язку оплачувати надані послуги.

Таким чином відповідачка є споживачем послуг, а отже належним відповідачем.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач як споживач, плату за послуги з теплопостачання сплачує не в повному обсязі, своїми діями порушує зобов`язання щодо оплати комунальних послуг.

Оскільки в суду відсутні відомості щодо виділу частки майна (квартири) в натурі відповідачки, то відсутні підстави для зменшення суми стягнення пропорційно розміру її частки у майні.

Щодо наданої відповідачем заяви про пропуск позивачем строку позовної давності , суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (дані правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

Позивач звернувся до суду з цим позовом 25.09.2020 р.

З огляду на те, що у позивача з відповідачем є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду по справі № 712/8916/177 від 07 липня 2020 року.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

У даному випадку відбулось переривання строку позовної давності зі сплати за надані послуги, оскільки протягом спірного періоду з лютого по червень 2015 р., грудня 2015 р. по лютий 2016 р., серпня по вересень 2017 р., грудня 2017 р. березень 2018 р., травня по липень 2018 р., у вересні 2018 р., з листопада по грудень 2018 р., лютого по березень 2020 року відповідачем періодично вносилась оплата за надані послуги.

Отже, у даному випадку відсутні підстави стверджувати про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до наданого представником позивача оновленого розрахунку заборгованості та квитанцій, наданих відповідачкою, відповідно до яких останньою частково оплачені послуги у серпні 2020 року на суму 500 грн. (а.с.58), серпні 2020 року на суму 900 грн. (а.с.59), серпні 2020 року на суму 200 грн. (а.с.60), серпні 2020 року на суму 850 грн. (а.с.61), вересні 2020 року на суму 250 грн., загальний розмір заборгованості складає 15799,37 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Концерну «МТМ» підлягають частковому задоволенню в розмірі 15799,37 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК судовий збір підлягає стягненню з відповідача за розгляд справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 15799,37 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» судовий збір в розмірі 2102 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст виготовлено 13.02.2024 року о 14.15 год.

Суддя О.М. Гнатюк