ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1371/21

Провадження № 22-ц/4820/379/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

представниць позивачки ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський агрегатний завод», Акціонерного товариства «Українська оборонна промисловість», третя особа Красилівська міська рада Хмельницької області, про визнання дій посадових осіб незаконними та зобов`язання вчинити дії щодо приватизації квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Красилівський агрегатний завод» (далі ДП «КАЗ», підприємство), Державного концерну «Укроборонпром» (далі ДК «Укроборонпром»), третя особа Красилівська міська рада Хмельницької області (далі Рада), про визнання дій посадових осіб незаконними та зобов`язання вчинити дії щодо приватизації квартири.

ОСОБА_1 зазначила, що з 27 грудня 2002 року до 11 квітня 2018 року вона працювала у ДП «КАЗ» на різних посадах і перебувала на квартирному обліку за місцем роботи. За спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету від 4 жовтня 2007 року №18 коштом підприємства була придбана окрема квартира для неї як заступника директора. На підставі рішення виконавчого комітету Ради від 24 лютого 2009 року №1129 видано ордер від 5 березня 2009 року серії ХМО №016263 для вселення позивачки в складі сім`ї з трьох осіб, у тому числі: вона, чоловік ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , - в квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 79,15 кв.м (далі квартира). З того часу позивачка з сім`єю проживає у квартирі, яка перебувала на балансі ДП «КАЗ» і не була передана підприємством у комунальну власність Ради, в цій квартирі зареєстровано їх місце проживання. 19 червня 2018 року позивачка звернулася до ДП «КАЗ» як органу приватизації з заявою про передачу квартири у приватну власність відповідно до Закону України від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон №2482-ХІІ), однак їй було відмовлено з огляду на те, що квартира перебуває у повному господарському віданні ДК «Укроборонпром», а тому у підприємства відсутні правові підстави для надання їй дозволу на приватизацію квартири. На звернення позивачки до ДК «Укроборонпром» їй було повідомлено, що органом приватизації квартири є балансоутримувач ДП «КАЗ». Відмова ДП «КАЗ» і ДК «Укроборонпром» у приватизації квартири є незаконною, оскільки займана позивачкою квартира не відноситься до житла, що не підлягає приватизації, а право на приватизацію житлового приміщення з використанням житлових чеків її сім`я не використала.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд:

визнати незаконною та неправомірною відмову ДП «КАЗ», викладену в листі №72-18/914 від 27 вересня 2018 року, щодо приватизації квартири;

визнати незаконними та неправомірними дії ДК «Укроборонпром», викладені у листах від 13 вересня 2018 року та 14 січня 2021 року.

зобов`язати ДП «КАЗ», ДК «Укроборонпром» провести приватизацію квартири на її ім`я.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою від 14 лютого 2023 року суд залучив Товариство з обмеженою відповідальністю «Красилівський агрегатний завод» (далі ТОВ «КАЗ») до участі у справі як правонаступника відповідача ДП «КАЗ».

Ухвалою від 4 вересня 2023 року суд залучив Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» (далі АТ «Українська оборонна промисловість») до участі у справі як правонаступника відповідача ДК «Укроборонпром».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2023 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що однією з умов набуття громадянином права власності на житлове приміщення в порядку приватизації державного житлового фонду є використання ним цього приміщення на умовах договору найму. Адміністрація і профспілковий комітет ДП «КАЗ» не приймали спільне рішення про надання ОСОБА_1 квартири, яке мало бути затверджено виконавчим комітетом Ради, а позивачка не довела укладення між нею і ДП «КАЗ» письмового договору найму, внаслідок чого підстави для приватизації квартири відсутні. Крім того, ОСОБА_1 не подала органу приватизації належну заяву про приватизацію квартири з необхідним переліком документів відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлового-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404; далі Положення), відтак нею був порушений порядок оформлення приватизації державного житлового фонду.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 разом із сім`єю проживала у квартирі на умовах договору найму та набула право на її приватизацію як об`єкт державного житлового фонду. У зв`язку з цим ОСОБА_1 у встановленому порядку звернулася до відповідачів із заявою про приватизацію квартири, проте їй було неправомірно відмовлено. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своїх відзивах на апеляційну скаргу АТ «Українська оборонна промисловість» і ТОВ «КАЗ» просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

Рада не висловила своєї позиції щодо апеляційної скарги.

Щодо розгляду справи апеляційним судом за відсутності представника відповідача

Відповідно до статті 372 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», заява №11681/85, рішення від 7 липня 1989 року, пункт 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи.

Ухвалою від 1 січня 2024 року справа призначена до розгляду в апеляційному суді на 13 лютого 2024 року о 14 годині.

3 січня 2024 року ТОВ «КАЗ» одержало судову повістку про виклик у судове засідання, про що свідчить довідка про доставку електронного листа через підсистему «Електронний суд» (т. 3 а.с. 78). Тобто ТОВ «КАЗ» було повідомлене належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді.

Представник ТОВ «КАЗ», адвокат Сидорук Д.В., звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на свою зайнятість в іншому судовому засіданні.

Оскільки поважність причини неявки представника ТОВ «КАЗ» не підтверджена, а останній реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, то апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу в даному судовому засіданні.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ДП «КАЗ» було державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління ДК «Укроборонпром».

Згідно пунктів 4.1, 4.2 Статуту ДП «КАЗ», затвердженого наказом ДК «Укроборонпром» від 14 березня 2017 року №96, майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Майно підприємства становлять виробничі і невиробничі засоби, об`єкти права інтелектуальної власності, а також інші цінності, вартість яких відображається на самостійному балансі підприємства.

Пунктом 4.6 цього Статуту визначено, що підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним і фізичним особам, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічні положення закріплені у Статуті ДП «КАЗ», затвердженим наказом ДК «Укроборонпром» від 19 липня 2019 року №184.

ТОВ «КАЗ» створене шляхом перетворення ДП «КАЗ» та є правонаступником усіх його прав і обов`язків.

Відповідно до пункту 4.1 Статуту ТОВ «КАЗ», затвердженого наказом ДК «Укроборонпром» від 19 січня 2023 року, товариство є власником всього майна, внесеного до його статутного капіталу та набутого товариством відповідно до законодавства, вартість якого відображається в балансі товариства, крім об`єктів права державної власності, на які до статутного капіталу товариства було передано право господарського відання.

З 27 грудня 2002 року до 11 квітня 2018 року ОСОБА_1 працювала в ДП «КАЗ» на різних посадах, остання з яких заступник директора із збуту та зовнішніх зв`язків, і перебувала на квартирному обліку за місцем роботи.

4 жовтня 2007 року адміністрація та профспілковий комітет ДП «КАЗ» постановили спільне рішення №18 про придбання за кошти підприємства окремої квартири для заступника директора ОСОБА_1

28 січня 2008 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 (далі ФОП ОСОБА_7 ) і ДП «КАЗ» укладено договір про дольову участь у фінансуванні будівництва №1, за умовами якого ФОП ОСОБА_7 зобов`язався збудувати квартиру, а підприємство, у свою чергу, зобов`язалося профінансувати це будівництво. 16 жовтня 2008 року ФОП ОСОБА_7 і ДП «КАЗ» склали акт №16 про виконання сторонами зобов`язань за вказаним договором. У лютому 2009 року ДП «КАЗ» прийняло квартиру на баланс підприємства.

На підставі ордера на житлове приміщення серії ХМО №016263 від 5 березня 2009 року, виданого за рішенням виконавчого комітету Ради від 24 лютого 2009 року №1129, ОСОБА_1 у складі сім`ї з трьох осіб, у тому числі: вона, чоловік ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , - вселилися у квартиру.

За договором купівлі-продажу від 6 серпня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Грибчиком А.М. (зареєстровано в реєстрі за №2478), ОСОБА_7 продав ДП «КАЗ» квартиру. 11 серпня 2009 року Красилівське районне бюро технічної інвентаризації зареєструвало право власності ДП «КАЗ» на квартиру (реєстраційний номер 23299298).

11 грудня 2017 року приватний нотаріус Красилівського районного нотаріального округу Паршенко М.В. зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності держави в особі ДК «Укроборонпром» на квартиру (номер запису про право власності 23961693), а 15 грудня 2017 року зареєструвала у цьому реєстрі право господарського відання ДП «КАЗ» на квартиру (номер запису про інше речове право 23995874).

За актом приймання-передачі від 19 січня 2023 року квартиру передано до статутного фонду ТОВ «КАЗ» на праві господарського відання (номер запису про речове право у Державному реєстрі речових прав 49287973).

23 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ДП «КАЗ» із заявою про приватизацію квартири, до якої заявницею додано копію ордера серії ХМО №016263 від 5 березня 2009 року та копію витягу з протоколу засідання комісії з проведення приватизації державного житлового фонду №4 від 22 червня 2007 року.

Листом від 27 червня 2018 року №72-18/639 ДП «КАЗ» відмовило позивачці у наданні дозволу на приватизацію квартири з посиланням на те, що квартира є державною власністю та перебуває у повному господарському віданні ДК «Укроборонпром», а підприємство виступає правокористувачем квартири та не має повноважень для надання такого дозволу.

8 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ДК «Укроборонпром» із заявою про приватизацію квартири, до якої заявницею додано: копію заяви ОСОБА_1 від 14 вересня 2007 року; копію паспорта та ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ; копію довідки Красилівського агрегатного заводу; копію супроводжувального листа №20-11 від 4 жовтня 2007 року; копію постанови первинної організації профспілки авіабудівників України на ДП «КАЗ» від 4 жовтня 2007 року №18-7; копію супроводжувального листа від 9 січня 2009 року №28-01 ДП «КАЗ»; копію ордера серії ХМО №016263 від 5 березня 2009 року; копію заяви ОСОБА_1 від 3 вересня 2008 року; копію витягу з протоколу засідання комісії з проведення приватизації державного житлового фонду №4 від 22 червня 2007 року; копію відповіді ДП «КАЗ» від 27 червня 2018 року №72-18/639.

Листом від 13 вересня 2018 року №UOP13.1.2-8745 ДК «Укроборонпром» направив звернення ОСОБА_1 до ДП «КАЗ» для розгляду відповідно до чинного законодавства. Водночас ДК «Укроборонпром» роз`яснив позивачці, що згідно зі статтею 8 Закону №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Листом від 27 вересня 2018 року №72-18/914 (за наслідком розгляду звернення від 8 серпня 2018 року) ДП «КАЗ» повідомило ОСОБА_1 про непогодження приватизації нею квартири.

6 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ДП «КАЗ» із заявою про надання їй бланку заяви на приватизацію квартири та необхідної консультації з цього питання посилаючись на те, що вона виявила бажання приватизувати квартиру.

Листом від 20 грудня 2020 року №72-18/1056 ДП «КАЗ» повідомило ОСОБА_1 про своє небажання передати квартиру у комунальну власність із метою її подальшої приватизації.

9 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ДК «Укроборонпром» із заявою про надання їй бланку заяви на приватизацію квартири та необхідної консультації з цього питання посилаючись на те, що вона виявила бажання приватизувати квартиру.

Листом від 14 січня 2021 року №UOP4.5-202 ДК «Укроборонпром» повідомив ОСОБА_1 про те, що вирішення цього питання не належить до його компетенції, та направив звернення позивачки до ДП «КАЗ» для всебічного розгляду та прийняття відповідного рішення.

Листом від 29 січня 2021 року №72-18/66 (за наслідком розгляду звернення від 9 грудня 2020 року) ДП «КАЗ» повідомило ОСОБА_1 про те, що на аналогічне звернення їй надано відповідь №72-18/1056 від 20 грудня 2019 року.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статті 328 ЦК України, згідно яких право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

За змістом статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

В силу частини третьої статті 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання визначені Законом №2482-ХІІ.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (частина друга статті 1 Закону №2482-ХІІ).

Із положень пункту 1 статті 2 Закону №2482-ХІІ слідує, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Як передбачено пунктом 2 статті 2 Закону №2482-ХІІ, не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до статті 5 Закону №2482-ХІІ право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.

За змістом статті 8 Закону №2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

В силу пунктів 17, 18 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Громадянин подає до органів приватизації такі документи:

заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;

копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);

довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;

копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;

документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);

заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та на власний розсуд.

Підставами набуття права власності є передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником. За своєю правовою природою набуття права власності це певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певний об`єкт.

Громадяни мають право на приватизацію житлових приміщень державного житлового фонду, зокрема квартир, які знаходяться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Право на приватизацію квартир державного житлового фонду набувають громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах на умовах договору найму, та повністю не використали одержані житлові чеки для приватизації житла у державному житловому фонді.

Організація проведення приватизації та оформлення права власності покладається на відповідні органи приватизації, створені, в тому числі державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні чи оперативному управлінні яких знаходяться квартири. Органи приватизації вправі відмовити громадянам у приватизації займаного ними житла лише з підстав, передбачених законом.

Чинним законодавством визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише визначеними на те органами приватизації.

За цією процедурою особа, яка бажає скористатися правом на приватизацію державного житлового фонду звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути оскаржене в суді. Неподання громадянином органу приватизації належних документів унеможливлює прийняття цим органом рішення про передачу державної квартири у приватну власність, а відтак така бездіяльність не може бути визнана судом незаконною та неправомірною.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зібрані докази вказують на те, що на час виникнення спірних правовідносин квартира відносилася до державного житлового фонду та знаходилася в повному господарському віданні ДП «КАЗ».

ДП «КАЗ» надало сім`ї ОСОБА_1 квартиру в порядку, передбаченому статтями 52, 58 Житлового кодексу України, тобто відповідно до вимог житлового законодавства. Відтоді ОСОБА_1 користується жилим приміщенням на умовах договору найму (стаття 61 цього Кодексу).

Оскільки квартира знаходилася у повному господарському віданні ДП «КАЗ», відносилася до об`єктів приватизації та не включалася до переліку житлових приміщень, які в силу частини другої статті 2 Закону №2482-ХІІ не підлягають приватизації, то заяву ОСОБА_1 про приватизацію квартири повинен був розглянути орган приватизації ДП «КАЗ».

Вирішення цього питання не відносилося до компетенції ДК «Укроборонпром», яке правомірно направило заяву ОСОБА_1 про приватизацію квартири до ДП «КАЗ» для розгляду відповідно до чинного законодавства.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконними дій ДК «Укроборонпром» (викладених у листах від 13 вересня 2018 року та 14 січня 2021 року) та зобов`язання його провести приватизацію квартири.

ОСОБА_1 оспорює відмову ДП «КАЗ» у приватизації квартири, викладену в листі №72-18/914 від 27 вересня 2018 року, а тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд повинен надати оцінку правомірності дій підприємства саме в цій частині.

Звертаючись із заявою про приватизацію квартири від 8 серпня 2018 року, ОСОБА_1 не подала до органу приватизації всі документи, передбачені пунктом 18 Положення, які давали можливість ДП «КАЗ» прийняти рішення про передачу квартири у власність позивачки та членів її сім`ї.

Зокрема, ОСОБА_1 не подала: заяву, підписану членами її сім`ї, за якими зберігається право на житло; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, всіх членів її сім`ї, які проживають у квартирі; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку всіх членів її сім`ї, які проживають у квартирі; копії документів, що підтверджують родинні відносини між заявницею та членами її сім`ї; довідку про реєстрацію місця проживання заявниці та членів її сім`ї в квартирі; технічний паспорт на квартиру; документи, які підтверджують невикористання заявницею та членами її сім`ї житлових чеків.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ДП «КАЗ» листом від 27 вересня 2018 року №72-18/914 правомірно відмовило ОСОБА_1 у приватизації квартири.

Посилання ОСОБА_1 на неправомірність оскаржуваних дій відповідачів суперечать фактичним обставинам справи та чинним нормам законодавства.

Твердження ОСОБА_1 про належність і достатність поданих нею документів для прийняття рішення про приватизацію квартири не ґрунтуються на доказах у справі. До того ж, ці твердження спростовуються заявою ОСОБА_1 про приватизацію квартири від 8 серпня 2018 (т. 1 а.с. 52), за змістом якої позивачка до одноособово підписаної нею заяви додала із необхідних документів лише копію паспорта громадянина України на своє ім`я, копію довідки про присвоєння їй реєстраційного номера облікової картки платника податку та копію ордера на вселення у квартиру.

Наразі, за наявності документів, визначених у пункті 18 Положення, ОСОБА_1 і члени її сім`ї не позбавлені можливості повторно звернутися до правонаступника ДП «КАЗ» ТОВ «КАЗ» із заявою про приватизацію квартири.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

Водночас є помилковим висновок суду про те, що неукладення між ОСОБА_1 і ДП «КАЗ» письмового договору найму жилого приміщення перешкоджає приватизації квартири, відтак ця невідповідність не вплинула на правильність вирішення справи та не може бути підставою для скасування судового рішення.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм чинного законодавства, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Гладій Л.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 2