Провадження № 2/761/3354/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

представника позивача: ОСОБА_4

представника відповідача: Воронкова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діна Петрівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів,-

встановив6

У вересні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діна Петрівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів, в якому позивач просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. від 01.04.2021 р. №5243 таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти за реалізацію майна у ВП НОМЕР_3 в розмірі 94203,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.04.2021 р. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису №5243 від 01.04.2021 р. приватного нотаріуса Личука Т.В. про стягнення з ОСОБА_2 коштів в сумі 142642,00 грн.

Позивач вважає, що при вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом не дотримано вимоги постанови КМУ №1172 від 29.06.1999 р., якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку. Заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі, є спірною, оригінал нотаріально посвідченої угоди надано не було, як і не було надано самого кредитного договору, оскільки в матеріалах міститься лише договір застави.

В рамках виконавчого провадження НОМЕР_3 були проведені електронні торги, під час яких реалізовано автомобіль «KIA», номер шасі: НОМЕР_1 , який належав позивачу, за сумою 110778,00 грн, з яких сума гарантійного внеску - 5538,90 грн, сума, яка перерахована приватному виконавцю - 105239,10 грн. За заявою ТОВ «Вердикт Капітал» виконавчий документ повернуто без виконання за постановою приватного виконавця від 24.06.2021 р., на користь стягувача частково стягнута заборгованість в сумі 94203,09 грн. Зазначені кошти, на думку позивача, безпідставно отримані відповідачем та підлягають стягненню з них.

Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, для вчинення виконавчого напису ТОВ «Вердикт Капітал» подало приватному нотаріусу Личуку Т.В. всі передбачені законодавством документи, в тому числі ті, що підтверджують безспірність заборгованості. Нотаріус перевірив безспірність заборгованості згідно наданих документів та правомірно видав виконавчий напис. Позивач не надає доказів погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань, свого розрахунку боргу. Звертає увагу, що набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. На момент примусового виконання виконавчого напису кредитний договір був дійсним, а стягнення проводилось правомірно. Визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для повернення боржнику коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Звертає увагу, що правовою підставою для стягнення з позивача коштів є електронні торги, які недійсними в судовому порядку не визнавались, а тому правова підстава не відпала. Зарахування коштів на погашення заборгованості позивача за кредитним договором від реалізації майна під час примусового виконання є правомірним. Зазначає, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 13.09.2021 р. стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 55069,92 грн., яка не погашена позивачем.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що оригінал кредитного договору №014/4104/73/520 від 29.11.2007 р., який став підставою для вчинення виконавчого напису, надано не було. У справі №688/2419/20 було стягнуто заборгованості, в тому числі 3 % річних за період з 01.07.2017 р. по 01.07.2020 р., які повторно стягуються за спірним виконавчим написом. Звертає увагу на неможливості вчинення виконавчого напису на нотаріально не посвідченому договорі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2023 р. відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діни Петрівни належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису №5243 від 01.04.2021 р. про стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості.

Ухвалою суду від 30.10.2023 р. витребувано у ТОВ «Вердикт Капітал» копію кредитного договору від 29.11.2007 року за № 014/4104/73/520, укладеного між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши пояснення присутніх представників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 р. у справі № 419/2304/18 зазначив, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм». З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 01.04.2021 р. приватним нотаріусом Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис №5243 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №014/4104/73/520 від 29.11.2007 р., укладеним між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 , в розмірі 141142,61 грн, яка виникла за період з 31.03.2013 р. по 02.08.2019 р., та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 1500,00 грн. Заборгованість складається з 3 % річних за період з 31.03.2013 р. по 31.03.2021 р. - 5061,56 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 31.03.2021 р. - 141142,61 грн.

Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) зроблено висновок, що зміст частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом 01.04.2021, а заборгованість виникла за період з 31.03.2013 р. по 31.03.2021 р., тобто після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги.

Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5).

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є кредитний договір №014/4104/73/520 від 29.11.2007 р., укладений між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Між тим, до матеріалів виконавчого провадження, стягувачем було долучено договір застави від 29.11.2007 р., а не є кредитний договір №5014/4104/73/520 від 29.11.2007 р., який став підставою для вчинення виконавчого напису.

На ухвалу суду відповідачем було надано копію кредитного договору №014/4104/73/520 від 29.11.2007 р., за якою сума кредиту - 24117,00 дол. США, строк кредиту - 72 міс., дата остаточного погашення- 29.11.2013 р.

Крім цього, встановлено, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 13.09.2021 р. у справі №688/2419/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 48 659 гривень 30 копійок трьох процентів річних від простроченої суми за період з 14 серпня 2017 року до 1 липня 2020 року - 1 053 дні за договором №014/4104/73/520 від 29.11.2007 р. та 6 410 гривень 62 копійки судових витрат, а в сього - 55 069 гривень 92 копійки.

При цьому, в оскаржуваному виконавчому написі просять стягнути 3 % річних за період з 31.03.2013 р. по 31.03.2021 р. - 5061,56 дол. США, що охоплює також період, за яким було проведено стягнення за постановою Хмельницького апеляційного суду від 13.09.2021 р. у справі №688/2419/20. Доказів протилежного суду не надано.

З огляду на викладене, відповідачем не доведено, що сума заборгованості була такою, як зазначено у оскарженому виконавчому написі нотаріуса, а тому є спірною.

Крім цього, як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова).

Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною.

Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за Кредитним договором, а свою нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість на користь особи, яка не підтвердила свої повноваження належними доказами.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу.

Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Варто зазначити, що доказів отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що заборгованість боржника не є безспірною, що свідчить про вчинення виконавчого напису 01.04.2021 р. з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів варто зазначити наступне.

Судом встановлено, що 22.04.2021 р. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису №5243 від 01.04.2021 р.

Згідно акту про проведенні електронні торги від 18.06.2021 р. в рамках виконавчого провадження було реалізовано майно- автомобіль «KIA», номер шасі: НОМЕР_1 , торги відбулись 31.05.2021 р., переможець - ОСОБА_3 , майно придбане за сумою 110778,00 грн, з яких сума гарантійного внеску - 5538,90 грн, сума, яка перерахована приватному виконавцю - 105239,10 грн.

За заявою ТОВ «Вердикт Капітал» виконавчий документ повернуто без виконання за постановою приватного виконавця від 24.06.2021 р., на користь стягувача частково стягнута заборгованість в сумі 94203,09 грн.

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 623/363/20 (провадження № 61-3007св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18.

Також, судом враховано постанову Верховного Суду України від 04.10.2017 року у справі №6-1216цс17, в якій вказано сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, яке полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул від нього.

При цьому, як вже було зазначено, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Таким чином, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо неможливості застосування до вказаних правовідносин ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису №5243 від 01.04.2021 р. таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 94203,09 грн було безпідставним.

Згідно ст.141 ЦПК України, з ТОВ Вердикт Капітал на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2147,20 грн.,

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 627, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 5, 13, 81, 141, 223, 258-259, 268, 272-273, 354-353 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про виконавче провадження», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 N296/5, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діна Петрівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів, - задовільнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №5243, вчинений 01.04.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» боргу в сумі - 141 142 грн. 61 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у виконавчому провадженні НОМЕР_3 в розмірі - 94 203 грн. 09 коп. та кошти судового збору в розмірі - 2147,20 грн., а всього в розмірі - 96 350 грн. 29 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ТОВ «Вердикт Капітал», , адреса: м.Київ, вул.Кудрявський узвіз, 5-Б.

Повне рішення виготовлено 14.02.2024 р.

Суддя: Андрій Осаулов