РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/4519/23

Провадження № 22-ц/4815/27/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Теперик О.В. на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, які зобов`язався повернути до 30 травня 2021 року, про що дав письмову розписку. Спочатку відповідач, посилаючись на своє важке матеріальне становище, попросив позивача відстрочити на деякий час повернення позичених коштів, з чим він погодився. В середині лютого 2023 року, відповідач взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки позивача, внаслідок чого він зрозумів, що у відповідача пропало бажання повертати позичені гроші. В зв`язку з цим просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 5300 дол. США (основна сума боргу 5000 дол. + 3% річних за останні два роки, або 300 дол. = 5300) та суму судового збору.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 12 червня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 5300 (п`ять тисяч триста) доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1938,21 грн. (одну тисячу дев`ятсот тридцять вісім грн. 21 коп.).

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 липня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Теперик О.В. про перегляд заочного рішення від 12 червня 2023 року по цивільній справі №569/4519/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишено без задоволення.

На заочне рішення, представником ОСОБА_1 адвокатом Теперик О.В. подано апеляційну скаргу, в якій доводить про незаконність судового рішення через порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом відхилено істотний доказ, який підтверджує часткове повернення боргу, а саме банківська виписка від 29.06.2023 року АТ "Акцент-Банк" про перерахунок на банківську картку 9998,50 грн..

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує зазначені у ній доводи, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18).

У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій».

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане і позика не повернута. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 02 вересня 2020 року (справа № 569/24347/18), від 26 вересня 2018 року (справа № 483/1953/16-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 707/2606/16-ц).

Судом встановлено, що 24.03.2021 року в м. Рівне, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 взяв в борг грошові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що є еквівалентним 140 000 (сто сорок тисяч) грн. Грошові кошти зобов`язувався повернути ОСОБА_2 до 30.05.2021 року.

Відповідачем не спростовувався факт отримання грошових коштів.

Згідно ч. 3 ст. 12; ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

У частинах першій, другій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається з долученої виписки по картці ОСОБА_1 від 29.06.2023 року 09.02.2023 року відповідачем здійснено декілька банківських платежів зокрема на номер карткового рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 9998,50 гривень.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що дозволяють ідентифікувати власника карткового рахунку № НОМЕР_1 . Платіж здійснений у валюті відмінній від позиченої, за межами строків визначених для повернення та без інформації про призначення платежу.

Таким чином вказаний доказ не підтверджує часткове повернення заборгованості за договором позики від 24.03.2021 року.

Виходячи з вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, то судовий збір за її подання покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Теперик О.В. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків