Провадження № 2/357/1090/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, в місті Біла Церква, в залі суду № 5, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій такими, що порушують немайнове право особи, зобов`язання видалити публікацію, яка поширена в мережі Інтернет в соціальній мережі «Facebook» ,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати дії ОСОБА_2 такими, що порушують немайнове право позивача на використання імені та які полягають у використанні (обнародуванні) імені ОСОБА_1 в публікації, яка поширена ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет в соціальній мережі «Facebook» на веб сторінці ОСОБА_2 за посиланням https://www.facebook.com/o.lemenov/роsts/pfbid02BEAKJnz7C9HEHdvtXN7y643Tzxpb2rP7665rNTXmJsk3fuS9MdUmASqDBnAY3KESI та зобов`язати ОСОБА_2 протягом 10 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили видалити публікацію і відшкодувати судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що в мережі Інтернет в соціальній мережі «Facebook» на веб-сторінці ОСОБА_2 було поширено інформацію щодо ОСОБА_1 , яка порушує його право на використання імені, а саме було опубліковано: "Упакували" екскерівника "Укртатнафти" ОСОБА_3 . Вчора столичним Шевченківським судом винесено рішення про зміну запобіжного заходу для колишнього керівника "Укртатнафти" Руслана Ляпка. Тримання під вартою (СІЗО) на місяць. Але цікаво й те, яку заставу визначили - 200 млн грн. Розслідування БЕБ за процкерівництва Офісу Генпрокурора. Нагадаю, у листопаді 2022 року указом Зеленського це підприємство примусово відчужили в інтересах держави. Ну і, як наслідок, бачимо результати роботи органу досудового розслідування за участі прокурорів. Зрештою, треба щось робити з активами олігархів і російських суб`єктів. Не все погано, але треба більше, швидше, ефективніше. І гроші - на оборону. Продовжуємо контролювати процеси в роботі органів кримінальної юстиції.»

Позивач вказує, що він з 01.03.2010 року по 16.12.2022 року працював у ПАТ «Укртатнафта» на посадах заступника голови правління з персоналу та соціальної сфери, заступника директора з персоналу та соціальної сфери, першого заступника директора. 25.01.2023 року позивачу було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000012 від 21.10.2022 року і вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного.

Позивач посилаючись на положення ст. 296 ЦК України, зазначає, що цивільним законодавством встановлено заборону не на поширення інформації про кримінальні провадження, яка може бути предметом суспільного інтересу, а саме на використання імені затриманої, підозрюваної та обвинуваченої особи до набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно неї при поширенні цієї інформації. А тому відповідач в порушення ст. 296 ЦК України порушив право позивача на використання імені.

Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 05.10.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання (а.с. 55).

Ухвалами суду від 23.11.2023р., 18.12.2023р. були задоволені клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мельника А.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 71-72, 80-81).

20.12.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 83-85).

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мельник А.В. підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а також про судове засідання був повідомлений через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило та відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 24.02.2023 року в соціальній мережі «Facebook» на веб сторінці за посиланням https://www.facebook.com/ o.lemenov/роsts/pfbid02BEAKJnz7C9HEHdvtXN7y643Tzxpb2rP7665rNTXmJsk3fuS9MdUmASqDBnAY3KESI було опубліковано інформацію"Упакували" екскерівника "Укртатнафти" Руслана Ляпко. Вчора столичним Шевченківським судом винесено рішення про зміну запобіжного заходу для колишнього керівника "Укртатнафти" Руслана Ляпка. Тримання під вартою (СІЗО) на місяць. Але цікаво й те, яку заставу визначили - 200 млн грн. Розслідування БЕБ за процкерівництва Офісу Генпрокурора. Нагадаю, у листопаді 2022 року указом Зеленського це підприємство примусово відчужили в інтересах держави. Ну і, як наслідок, бачимо результати роботи органу досудового розслідування за участі прокурорів. Зрештою, треба щось робити з активами олігархів і російських суб`єктів. Не все погано, але треба більше, швидше, ефективніше. І гроші - на оборону. Продовжуємо контролювати процеси в роботі органів кримінальної юстиції.»

В підтвердження своєї позиції та вимог, позивачем надано суду, як доказ, Звіт за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 02.05.2023 р. за №92/2023-ЗВ та Довідку з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 07.06.2023р. № 111/2023-Д, складені ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номеров і адрес» (а.с. 16-30).

Позиція суду та оцінка аргументів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 4 ст.296 ЦК України ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість, крім іншого, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду даної справи, суд уточнював у сторони позивача суб`єктивний склад учасників даного судового процесу, з`ясовував підстави вимог саме до ОСОБА_2 та з`ясовував наявність доказів в підтвердження поширення оспорюваної інформації саме відповідачем.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що обізнаний щодо особи відповідача і його діяльності та всі співпадіння (фото, прізвище, дата і місце народження), що зазначені на сторінці де була викладена оспорювана інформація, дають право стверджувати, що саме відповідач ОСОБА_5 є користувачем цієї веб-сторінки і поширив інформацію, яка порушує немайнове право позивача на використання імені.

Суд критично оцінює такі твердження представника позивача, оскільки, в даному випадку, позивачу необхідно було довести, не лише сам факт поширення інформації, а і встановити та вказати у позові автора інформаційного матеріалу, тобто особу, яка його поширила.

Так, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п. 9,12 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» ).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Зі змісту наданої позивачем Довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 07.06.2023р. № 111/2023-Д слідує, що власником веб-сайту : ІНФОРМАЦІЯ_2 . На веб-сайті https://www.facebook.com/ створено сторінку (профіль) користувача з іменем « ОСОБА_6 », що доступна за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.30).

Суд звертає увагу, що обліковий запис https://www.facebook.com/ o.lemenov/роsts/pfbid02BEAKJnz7C9HEHdvtXN7y643Tzxpb2rP7665rNTXmJsk3fuS9MdUmASqDBnAY3KESI неверифікований (не містять відмітки/галочки на блакитному полі), тобто Facebook не підтвердив справжність цього профіля.

Дані користувачів (адреса електронної пошти, телефон, тощо), що повідомляються під час реєстрації (з метою здійснення авторизації) на веб-сайті відомі виключно власнику такого веб-сайту компанії ІНФОРМАЦІЯ_2 . Останній також відомі ІР-адреси та інші ідентифікатори, з використанням яких здійснюється вхід зареєстрованими користувачами (log -файли) до соціальної мережі «Facebook», що може також слугувати додатковим доказом належності певної веб-сторінки відповідному користувачу.

Таким чином, оскільки відповідач не підтвердив належність собі зазначеної веб-сторінки де була поширена оспорювана інформація, а позивач не включив до розгляду даного спору власника веб-сайту, який міг би надати докази про дані користувача (адреса електронної пошти, телефон, ІР-адресу та інші індифікатори), що, в свою чергу могло довести/підтвердити належність саме ОСОБА_2 веб-сторінки за посиланнямhttps://www.facebook.com/o.lemenov/роsts/pfbid02BEAKJnz7C9HEHdvtXN7y643Tzxpb2rP7665rNTXmJsk3fuS9MdUmASqDBnAY3KESI, - то в такому випадку, наразі відсутні підстави стверджувати про причетність відповідача до поширеної інформації, та як наслідок, відсутні підстави притягувати відповідача до юридичної відповідальності, покладати обов`язок щодо видалення інформації.

Отже, позивач не довів, та у суду відсутні безперечні дані, що оспорювана інформація була поширена відповідачем ОСОБА_2 . При цьому, відповідачами в такій справі мають бути автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен був установити.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що оспорювана інформація була викладена відповідачем і саме в такому вигляді, у якому її викладено в інтернет мережі та зазначено в позовній заяві даної справи. Рішення суду не може базуватися на припущеннях та ймовірних співпадіннях. З огляду наведеного, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У пункті 6.5. постанови Великої Палати Верховного Суду 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник вебсайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника вебсайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При зверненні з позовом ОСОБА_1 вказав відповідачем ОСОБА_2 , клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивач не заявляв.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В силу положень ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1-19, 23, 33, 34, 49, 136, 174-177, 184, 185, 352-355 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такими, що порушують немайнове право особи, зобов`язання видалити публікацію, яка поширена в мережі Інтернет в соціальній мережі «Facebook» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 22.01.2024 року

Суддя О. Я. Ярмола