Провадження № 2/466/605/24
У Х В А Л А

08 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зими І.Є.

секретаря судового засідання Колодій Я.П.

представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Відповідач ОСОБА_4 , 26.12.23р. , звернулась до суду із заявою про надання строку на примирення із ОСОБА_3 . Вважає, що можливо зберегти сім`ю незважаючи на те, що подружжя дійсно переживало певні непорозуміння. Крім того, у них є малолітня дочка ОСОБА_5 , 2021 року народження, тому відповідачка бажає зберегти шлюб.

07.02.2024р. позивачем подано заперечення на заяву про примирення. Зазначає, що відповідачка фактично не має наміру примиритись, адже у своїй заяві до суду про стягнення аліментів зазначила, що шлюб між ними припинений, вони проживають окремо і вирішується питання про подання до суду заяви про розірвання шлюбу. Відтак, вважає, що примирення є недоцільним, оскільки вони уже півтора року проживають окремо, жодних стосунків не підтримують.

В судовому засіданні представник позивача наполягала на розірванні шлюбу, просила суд не надавати строк на примирення. Зазначила, що з 2022 року позивач проходить службу в лавах ЗСУ та з грудня 2023 року мобілізований на фронт, де приймає участь в бойових діях. Відповідачка впродовж кількох років не вживала жодних дій для того, щоб зберегти сім`ю, натомість заблокувала телефон та не бажає спілкуватись з ОСОБА_3 . Крім того, при спілкуванні , яке відбулось між подружжям у 2023 році з ініціативи позивача, відповідачка зазначила, що на даний час не має наміру розривати шлюб тому, що у разі загибелі позивача на фронті , буде мати право на отримання значних виплат від держави. Тобто, клопотання відповідачки скеровано не на збереження сім`ї, а на затягування розгляду справи .

Представник відповідача в судовому засіданні просив надати сторонам строк на примирення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що позивач категорично не має наміру примирятися із відповідачкою, підтримувати шлюбні відносини не бажає.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, та такі питання можуть вирішуватися виключно між подружжям.

Сімейний кодекс України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Окрім того, судом оглянуто матеріали цивільних справ № 466/4728/22 та № 466/4724/22 , за заявами ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів, в яких вона вказувала, що шлюб між ними фактично припинений, вони проживають окремо і ними вирішується питання про подання до суду заяви про розірвання шлюбу.

Таким чином суд, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, враховуючи інтереси позивача та відповідача, а також інтереси дитини, з врахуванням усіх фактичних обстави, також інші обставини життя подружжя, вважає не можливим вживати заходів до примирення подружжя.

На думку суду, примирення між подружжям не можливе, оскільки суперечить інтересам одного з них.

Виходячи з положення ч. 7 ст. 240 ЦПК України, суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 112 СК України судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, також суд бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, суд вважає що клопотання відповідача про надання строку на примирення не обґрунтованим, та є таким, що суперечить інтересам одного з них.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 56, 111, 112 СК України, ч.7 ст.240, 353 ЦПК України , суд -

постановив:

задоволенні клопотання ОСОБА_4 про надання строку на примирення із ОСОБА_3 по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду в порядку ст. 353 ЦПК України не може бути оскаржена.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: І. Є. Зима