КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3849/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/1664/23

05 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Кирилюк Г.М.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Нікушиної Валерії Сергіївни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Фінагеєвої І.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, премії та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» (далі - ДП «Укравтогаз», ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, премії та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 22 березня 2019 року вона прийнята на посаду юридичного консультанта Відділу договірної роботи управління правового забезпечення ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна». 06 липня 2020 року її переведено на посаду провідного юрисконсульта Відділу загально-правової роботи Управління правового забезпечення підприємства. 01 вересня 2020 року Відділ загально-правової роботи Управління правового забезпечення перейменовано у Групу правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення.

Наказом директора ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» від 23 грудня 2022 року № 859к її було звільнено з роботи 02 січня 2023 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням чисельності штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Рішення про її звільнення прийняте на підставі наказів підприємства ДП «Укравтогаз» від 25 жовтня 2022 року № 279 «Про затвердження змін в організації виробництва та праці працівників», від 25 жовтня 2022 року № 283 «Про затвердження змін до штатоного розпису» та повідомлення № 522 про можливе вивільнення ОСОБА_1 .

Позивач вважала таке звільнення незаконним посилаючись на те, що всупереч приписам статті 49-2 КЗпП України, їй не було запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві, зокрема, вакантна посада начальника Управління правового забезпечення. Окрім того, вона звернулась до відповідача із відповідною заявою 28.12.2022 року (вх. № П-121/22 від 28.12.2022), в якій просила перевести її на посаду провідного юрисконсульта абоаналогічну посаду у відділ юридичного забезпечення, наявний в організаційній структурі апарату ДП «Укравтогаз»,затвердженій наказом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 року № 224 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «Укравтогаз», гранична чисельність працівників 88 шт.од.

На переконання позивача відповідач мав можливість перевести її за її згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, оскільки вакансії на підприємстві з`являлися і, як наслідок, у керівництва підприємства була можливість запропонувати їй вакантні посади або перевести її на іншу роботу.

Так, 07 грудня 2022 року у новому штатному розписі, введеному наказом «Про затвердження штатного розпису ДП «Укравтогаз»№ 302 від 30.11.2022року, з`явились вакантні посади (70 шт.од.), зокрема, начальника групи врегулювання проблемної заборгованості та провідного інженера групи врегулювання проблемної заборгованості, жодна з яких не була запропонована позивачу та на які не проводився конкурс на заміщення вакантних посад в ДП «Укравтогаз».

14 грудня 2022 року наказом «Про внесення змін до наказу ДП «Укравтогаз» №302 від 30.11.2022» введено вакантну посаду фахівця з комплаєнса на 0,5 ставки, яка також не була запропонована позивачу. В подальшому на дану посаду був прийнятий інший працівник на умовах зовнішнього сумісництва.

За цих умов позивач вважала, що відповідачем було порушено передбачений чинним законодавством України про працю порядок звільнення її з посади, оскільки їй не були запропоновані для працевлаштування всі посади, які були вакантними у відповідача з моменту повідомлення її про майбутнє звільнення до дня звільнення. Також, на думку позивача, роботодавцем не було враховано та не надано належної оцінки її перевагам в рівні кваліфікації, продуктивності праці та стажу роботи в порівнянні з іншими працівниками підприємства.

Крім того, вказувала, що на підприємстві фактично відбулися зміни організаційної структури, але не відбулося скорочення штату працівників, що, на думку позивача, не може бути підставою для її звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що звільнення було проведено з порушенням норм трудового законодавства, позивач вважала, що відповідач повинен поновити її на посаді провідного юрисконсульта групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

У зв`язку з її незаконним звільненням вона також була позбавлена можливості на отримання премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості, що передбачена положеннями Галузевої угоди, яка є обов`язковою до виконання ДП «Укравтогаз», в розмірі місячної тарифної ставки/посадового окладу за вересень 2022 року.

Зазначала про незаконність та безпідставність відсторонення її від роботи в період з квітня по жовтень 2022 року через призупинення відповідачем дії укладеного з нею трудового договору на вказаний період у зв`язку з військовою агресією проти України, так як на час відсторонення від роботи вона продовжувала працювати, а тому вважала обгрунтованими її вимоги про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за період з 13 квітня 2022 року до 12 жовтня 2022 року.

Посилалась на те, що вказані незаконні дії відповідача завдали їй моральних страждань, що полягають у душевних та психологічних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок протиправної поведінки відповідача, що супроводжувалась незаконним призупиненням дії трудового договору з нею на досить тривалий строк (з 13.04.2022 року по 12.10.2022 року), не отриманням заробітної плати, за вказаний період, невиплатою роботодавцем премії, незаконним звільненням, що призвело до вимушених прогулів та є підставою для стягнення на її користь моральної шкоди з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна».

Ураховуючи зазначене, позивач ОСОБА_1 просила суд:

визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади провідного юристконсульта ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та поновити її на посаді провідного юристконсульта групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна»;

визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» від 23 грудня 2022 року № 859к про звільнення ОСОБА_1 ;

стягнути з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» на користь ОСОБА_1 нараховану середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02 січня 2023 року і до дати ухвалення судом рішення по суті;

стягнути з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» на користь ОСОБА_1 премію в розмірі одного посадового окладу з нагоди Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості;

стягнути з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13 квітня 2022 року до 12 жовтня 2022 року у розмірі 113 816,73 грн;

стягнути з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн;

вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, премії та моральної шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Нікушина Валерія Сергіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи спірні правовідносини, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для даної справи та дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , що у сукупності призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно встановив обставини щодо належного виконання відповідачем, як роботодавцем, приписів ст. 49-2 КЗпП України, оскільки, всупереч приписам ст. 49-2 КЗпІІ України, позивачу не було запропоновано жодної роботи на тому самому підприємстві.

До того ж, суд першої інстанції при розгляді даної цивільної справи не встановив той факт, що в наказі з кадрових питань про звільнення позивача № 859 від 23.12.2022, підставою для звільнення, зазначений наказ ДП «Укравтогаз» від 25.10.2022 року № 283 «Про затведження змін до штатного розпису ДП «Укравтогаз», яким не передбачено виведення зі штатного розпису ДП «Укравтогаз» посади провідного юристконсульта групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення ДП «Укравтогаз».

На момент повідомлення позивача 31 жовтня 2022 року про можливе звільнення зі штатного розпису ДП «Укравтогаз», затвердженого наказом ДП «Укравтогаз» від 30 вересня 2022 року № 269, була виведена тільки одна штатна одиниця з Управління правового забезпечення ДП «Укравтогаз», а саме: провідний юрисконсульт групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення ДП «Укравтогаз», що, на думку позивача, свічить про те, що на підприємстві фактично відбулося скорочення штату, а не скорочення чисельності працівників, а відтак, її звільнення з посади є незаконним, проведеним з порушенням порядку, встановленого статтями 40, 49-2, 42, 43 КЗпП України.

Не враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення і те, що позивач 28 грудня 2022 року звернулася до відповідача із заявою про переведення її на посаду провідного юрисконсульта або аналогічну посаду у відділ юридичного забезпечення, які наявні в організаційній структурі апарату ДП «Укравтогаз», затвердженій наказом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 року № 224 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «Укравтогаз», гранична чисельність працівників 88 шт.од. Однак, відповідач не надав їй відповіді на вказану заяву, чим підтвердив бажання звільнити, а не працевлаштувати працівника, і таким діям відповідача суд не дав належної оцінки при розгляді справи.

При цьому, 07 грудня 2022 року, у новому штатному розписі, введеному наказом «Про затвердження штатного розпису ДП «Укравтогаз» № 302 від 30 листопада 2022 року, з`явились вакантні посади (70 шт.од.) начальника групи врегулювання проблемної заборгованості та провідного інженера групи врегулювання проблемної заборгованості, які не були запропоновані позивачу, на які не проводився конкурс на заміщення вакантних посад в ДП «Укравтогаз».

14 грудня 2022 року наказом «Про внесення змін до наказу ДП «Укравтогаз» № 302 від 30 листопада 2022 року» введено вакантну посаду фахівця з компнлаєнса на 0,5 ставки, яка також не була запропонована позивачу. В подальшому на дану посаду був прийнятий інший працівник на умовах зовнішнього сумісництва.

Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, взявши до уваги, що ДП «Укравтогаз» здійснювався активний прийом нових працівників, дійшов помилкових висновків про те, що матеріали справи підтверджують, що роботодавець, скориставшись своїм дискреційним правом надання переваги певному працівнику на роботі, визначив осіб, які зайняли аналогічні посади згідно з новим штатним розписом і такі дії роботодавця відповідають вимогам чинного законодавства. При цьому, суд першої інстанції не зазначив якими саме доказами визначено, що відповідач при наданні такої переваги певному працівнику діяв відповідно до норм КЗпП України.

Також роботодавцем не було враховано та не надано належної оцінкиперевагам апелянта в рівні кваліфікації, продуктивності праці та тривалості стажу роботи в порівнянні з іншими працівниками підприємства, а суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що такі дії роботодавця відповідають законодавству.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, шо виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення» (постанова ВС у справі № 607/18197/19).

Судом не з`ясовано обставини і щодо структури ДП «Укравтогаз», до якої входить відділ юридичного забезпечення 5 шт.од., і про те, що відповідачу залишалося лише виконати належно наказ засновника, а саме: підпунт 3.1 пункту 3 наказу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 року № 224 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «Укравтогаз» та привести штатний розпис апарату ДП «Укравтогаз» у відповідність з організаціною структурою та штатною чисельністю працівників апарату ДП «Укравтогаз», затвердженими п.п. 1 наказу засновникавід 03 листопада 2022 року № 224.

Посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, дослідженим судом доказам та вимогам чинного законодавства України в частині вимог щодо невиплаченої премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості, що передбачена колективним договором ДП «Укравтогаз» таположеннями Галузевої угоди, яка є обов`язковою до виконання ДП «Укравтогаз», на 2019-2021 року в розмірі місячної окладу працівника.

Вирішуючи вимоги позивача про незаконність та безпідставність відсторонення її від роботи в період з 13 квітня 2022 року по 12 жовтня 2022 року через призупиненння відповідачем дії трудового договору з позивачкою на вказаний період, суд першої інстанції не врахував фактичних обставин щодо неналежного ознайомлення позивача з наказом ДП «Укравтогаз» від 05 квітня 2022 року № 116 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «Укравтогаз».

Неповно з?ясовано судом першої інстанції обставини, що мають значення для справи, і в частині вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що позивачу було заподіяно моральну шкоду, що полягала в душевних та психологічних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок протиправної поведінки відповідача,що супроводжувалась незаконним призупиненням дії трудового договору з позивачем на досить тривалий строк (з 13.04.2022 року по 12.10.2022 року ) та не виплатою заробітної плати позивачці за вказаний період, невиплаченої роботодавцем премії, незаконним звільненням, що призвело до вимушених прогулів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» Слесарчук Вадим Михайлович просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року відмовити повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України відповідно до якої про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці роботодавцм враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Вказує, що при вивільненні ОСОБА_1 не було жодних проявів дискримінації з боку роботодавця, оскільки наказом НАК «Нафтогаз України» від 03.11.2022 №224 було затверджено нову організаційну структуру та штатну чисельність працівників апарату ДП «Укравтогаз», тобто, всі посади у старій структурі ДП «Укравтогаз» скорочувались, а отже всі працівники були у рівнозначних умовах. Також було наказано привести штатний розпис працівників апарату ДП «Укравтогаз» у відповідність із затвердженою організаційною структурою та штатною чисельністю. Оскільки запровадження змін в організації виробництва та праці процес тривалий, то зміни були розпочаті ще з 27.10.2022 року наказом ДП «Укравтогаз» від 25.10.2022 № 279. Відповідно до цього наказу, з метою раціоналізації робочих місць, було запроваджено зміни в організації виробництва і праці в ДП «Укравтогаз» шляхом скорочення чисельності працівників.

Наказом ДП «Укравтогаз» від 27.10.2022 №285 «Про затвердження змін до штатного розпису ДП «Укравтогаз»» посаду ОСОБА_1 було виведено зі штатного розпису ДП «Укравтогаз».

Позивачу не була запропонована посада начальника управління правового забезпечення, оскільки ця посада була також виведена зі штату наказом від 17.11.2022 року № 296.

ОСОБА_1 не було запропоновано посаду провідного юрисконсульта або анологічну посаду у відділі юридичного забезпечення, оскільки така посада і взагалі відділ юридичного забезпечення були відсутні в штатному розписі ДП «Укравтогаз» у період повідомлення позивача про майбутнє вивільнення.

При цьому посади, які були введені з 07.12.2022 року наказом «Про затвердження штатного розпису ДП «Укравтогаз» від 30.11.2022 року № 302, не були запропоновані позивачу у зв`язку з невідповідністю ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам та у зв`язку з тим, що на вказані посади були переведені інші працівники, посади яких також скорочувались та які відповідають кваліфікаційним вимогам та діловим якостям необхідним для таких посад.

Посада фахівця з ризиків та комплаєнсу не пропонувалася тому, що на цю посаду переведений працівник, який раніше обіймав посаду з аналогічними трудовими обов`язками та практичними навичками; посада начальника групи врегулювання проблемної заборгованості не пропонувалася через невідповідність кваліфікаційним вимогам; посада провідного юрисконсульта групи врегулювання проблемної заборгованості не пропонуваласятак як на цю посаду переведений більш досвідчений працівник, який має практичні навички роботи за цим напрямком роботи, та був також повідомлений про можливе вивільнення.

Докази того, що позивач має переважне право на залишення на роботі, відповідно до положень статті 42 КЗпП України, суду не надано. Також немає підстав вважати, що відповідачем порушені вимоги ст. 49-2 КЗпП України у зв`язку із тим, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, оскільки іншої роботи, яка б відповідала професії чи спеціальності позивача, на підприємстві не було. Твердження про незаконність дій відповідача у зв`язку із відсутністю пропозицій позивачу зайнятибудь-яку посаду на підприємстві є безпідставними. Позивач не надавала будь-якихдокументів, які б свідчили про можливість виконання нею роботи за іншим фахом.

Посилання позивача на те, що ДП «Укравтогаз» не привело штатний розпис у відповідність до нової організаційної структури, що порушило її права, не відповідає дійсності, оскільки НАК «Нафтогаз України», засновник ДП «Укравтогаз», затвердила виключно граничну чисельність працівників ДП «Укравтогаз», що підтверджується додатком до наказу НАК «Нафтогаз України» від 03.11.2022 року №224.

Тобто, у ДП «Укравтогаз» відсутній обов`язок вводити штатний розпис з максимальною кількість працюючих, визначеною у новій організаційній структурі, якщо на даному етапі підприємство може належним чином функціонувати без залучення максимальної (граничної) кількості працівників.

В частині вимог позивача щодо невиплати їй відповідачем премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості зазначає, що виплата премії, як заохочувальної та компенсаційної виплати в структурі заробітної плати, є правом, а не обов`язком роботодавця та здійснюється за наявності фінансових можливостей, відповідно до норм законодавства України, умов колективного договору, укладеного на підприємстві.

Щодо призупинення трудових відносин з позивачем у період з 06.04.2022 року по 13.10.2022 року вказує на те, що з 06.04.2022 року з ОСОБА_2 було призупинено дію трудового договору до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану у зв`язку з військовою агресію рф проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136-ІХ, на підставі службової записки начальника управління правового забезпечення (копія наказу від 05.04.2022 № 116 є в матеріалах справи).

З копією цього наказу позивача було ознайомлено електронною поштою, що підтверджується відповідною роздруківкою скріншоту.

Доказів того, що наказ відповідача про призупинення дії трудового договору визнаний протиправним та скасований, позивачка суду не надає, не оскаржує наказ про призупинення дії трудового договору, а суд, в контексті вимог статті 13 ЦПК України, не уповноважений виходити за межі позовних вимог, а тому на вказаний наказ підприємства від 05 квітня 2022 року № 116 поширюється презумпція правомірності.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів заподіяння їй відповідачем моральної щоди у зв`язку із її звільненням та призупиненням трудових відносин. Вважає, що моральна шкода не підлягає відшкодуванню відповідачем за відсутності порушень прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Нікушина Валерія Сергіївна підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача Дочірнього підприємства « Укравтогаз» Національної акціонерної компанії « Нафтогаз Україна» Слесарчук Вадим Михайлович просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом ДП «Укравтогаз» від 21 березня 2019 року № 496к ОСОБА_1 прийнято на роботу 22 березня 2019 року на посаду провідного юрисконсульта відділу договірної роботи Управління правового забезпечення постійно, з випробувальним терміном 3 місяці.

06 липня 2020 року ОСОБА_1 переведено на посаду провідного юрисконсульта Відділу загально-правової роботи Управління правового забезпечення підприємства. 01 вересня 2020 року Відділ загально-правової роботи Управління правового забезпечення перейменовано у Групу правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення, внесені відповідні записи до трудової книжки.

05 квітня 2022 року наказом № 116 ДП «Укравтогаз» призупинило з 06 квітня 2022 року дію трудових договорів з працівниками ДП «Укравтогаз» до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше припинення або скасування воєнного стану.

Відповідно до списку працівників ДП «Укравтогаз», з якими призупиняється дія трудового договору, що є додатком до наказу від 05 квітня 2022 року № 116, увійшла посада провідного спеціаліста Групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення, яку обіймала ОСОБА_1 .

Копія наказу відповідача від 05 квітня 2022 року № 116 була направлена позивачці ОСОБА_1 на електронну поштову скриньку.

29 вересня 2022 року наказом ДП «Укравтогаз» № 501к скасовано призупинення дії трудового договору з ОСОБА_3 та призначено стати до роботи 13 жовтня 2022 року. Встановлено здійснювати оплату праці з дня скасування призупинення дії трудового договору.

Наказом ДП «Укравтогаз» від 30 вересня 2022 року № 269 затверджено штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців, технічних професіоналів та робітників ДП «Укравтогаз» та введено в дію з 03 жовтня 2022 року. До вказаного штатного розпису входила посада провідного юрисконсульта групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення, 2429 - код професій згідно ДК 003-2010.

Наказом ДП «Укравтогаз» від 25 жовтня 2022 року № 279 з метою раціоналізації робочих місць запроваджено зміни в організації виробництва та праці в ДП «Укравтогаз» шляхом скорочення чисельності працівників з 27 жовтня 2022 року.

Наказом ДП «Укравтогаз» від 25 жовтня 2022 року № 283 затверджено зміни до штатного розпису, затвердженого наказом ДП «Укравтогаз» від 30 вересня 2022 року № 269.

Наказом ДП «Укравтогаз» від 27 жовтня 2022 року № 285 затверджено зміни до штатного розпису, затвердженого наказом ДП «Укравтогаз» від 30 вересня 2022 року № 269, за змістом яких зі штатного розпису виведено ряд посад, зокрема, посаду провідного юрисконсульта групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення, 2429 - код професій згідно ДК 003-2010.

28 жовтня 2022 року ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» направило ОСОБА_1 , провідному спеціалісту групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення, повідомлення про можливе звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників через два місяці з моменту ознайомлення з повідомленням. З вказаним повідомленням ОСОБА_1 ознайомилася 31 жовтня 2022 року, про свідчить її підпис у повідомленні.

Наказом НАК «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 року № 224 затверджено штатну чисельність працівників апарату ДП «Укравтогаз» у кількості 88 штатних одиниць.

Відповідно до організаціної структури ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», за погодженням з НАК «Нафтогаз України» 03 листопада 2022 року № 224, до структури ДП «Укравтогаз» входить, зокрема, група врегулювання проблемної заборгованості у кількості 2 штатних одиниці, фахівець з ризиків та комплаєнсу 0,5 штатної одиниці.

17 листопада 2022 року наказом ДП «Укравтогаз» № 296 затверджено зміни до штатного розпису, затвердженого наказом ДП «Укравтогаз» від 30 вересня 2022 року № 269, за змістом яких зі штатного розпису виведено ряд посад, зокрема, посаду начальника Управління правового забезпечення, 1231 - код професій згідно ДК 003-2010.

30 листопада 2022 року наказом ДП «Укравтогаз» № 301 введено в дію з 07 грудня 2022 року організаційну структуру ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна». Зобов`язано начальника управління по роботі з персоналом повідомити до 06 грудня 2022 року працівників, зазначених у додатку 2 до цього наказу, про скорочення їх посад та можливе наступне вивільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

З метою забезпечення виконання наказу НАК «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 року № 224 наказом ДП «Укравтогаз» від 30 листопада 2022 року № 302 затверджено штатний розпис ДП «Укравтогаз». Приведено штатний розпис апарату ДП «Укравтогаз» у відповідність з організаційною структурою та штатною чисельністю працівників апарату ДП «Укравтогаз».

Із додатку № 1 до наказу № 302 від 30 листопада 2022 року вбачається, що на підприємстві ДП «Укравтогаз» затверджено штат в кількості 70 одиниць, до структури якого входить, зокрема, група врегулювання проблемної заборгованості у кількості 2 штатних одиниці: начальник групи, провідний інженер.

Наказом ДП «Укравтогаз» від 06 грудня 2022 року № 662к переведено ОСОБА_4 , начальника Групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення з 07 грудня 2022 року на посаду провідного інженера Групи врегулювання проблемної заборгованості на підставі заяви ОСОБА_4 .

Цим же наказом переведено ОСОБА_5 , провідного юрисконсульта Групи правового забезпечення претензійно-позовної роботи Управліня правового забезпечення на посаду начальника Групи врегулювання проблемної заборгованості на підставі заяви ОСОБА_5 .

Наказом від 14 грудня 2022 року № 310 ДП «Укравтогаз» внесло зміни до наказу від 30 листопада 2022 року № 302 згідно з додатком № 1 до наказу.

Цим наказом до штатного розпису внесені зміни в частині введення посади провідного юрисконсульта Групи врегулювання проблемної заборгованості замість посади провідного інженера зазначеного підрозділу та введено посаду фахівець з ризиків та комплаєнсу0,5 штатної одиниці.

Наказом від 14 грудня 2022 року № 670к Горю Юлію Михайлівну , менеджера з ризиків та комплаєнсу, за сумісництвом, переведено з 14 грудня 2022 року на посаду фахівець з ризиків та комплаєнсу, за сумісництвом.

28 грудня 2022 року ОСОБА_1 подала роботодавцю заяву, в якій просила перевести її на посаду провідного юрисконсульта (або аналогічну посаду) у відділі юридичного забезпечення, який наявний в організаційній структурі ДП «Укравтогаз».

30 грудня 2022 року начальник управління по роботі з персоналом подав директору ДП «Укравтогаз» службову записку стосовно його резолюції до заяви ОСОБА_7 від 28 грудня 2022 року, в якій виклав пропозицію внести зміни до штатного розпису ДП «Укравтогаз» з 30 грудня 2022 року шляхом введення посади провідного юрисконсульта відділу юридичного забезпечення в кількості 1 штатної одиниці.

Наказом від 23 грудня 2022 року № 859к ДП «Укравтогаз» звільнило ОСОБА_1 , провідного юрисконсульта групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення з 02 січня 2023 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченні чисельності і штату працівників, п. 1 статті 40 КЗпП України. Підстава: наказ ДП «Укравтогаз» від 25 жовтня 2022 року № 279 «Про затвердження змін в організації виробництва та праці працівників ДП «Укравтогаз», наказ ДП «Укравтогаз» від 25 жовтня 2022 року № 283 «Про затвердження змін до штатноно розпису ДП «Укравтогаз», повідомлення про можливе вивільнення № 522.

Відповідно до службової записки провідного інженера з кадрових питань групи управління людським ресурсами Н. П?янзової наказом ДП «Укравтогаз» від 25 жовтня 2022 року № 279 на підприємстві були запроваджені зміни в організації виробництва та праці в ДП «Укравтогаз», відповідно до наказу ДП «Укравтогаз» від 27 жовтня 2022 року № 285 відбулися зміни у штатному розписі відповідача. Ці документи були вказані у повідомленні про можливе вивільнення від 28 жовтня 2022 року, з яким ОСОБА_1 була ознайомлена під собистий підпис 31 жовтня 2022 року. В наказі ДП «Укравтогаз» від 23 грудня 2022 року № 859к «Про звільнення» підставою для звільнення позивача зазначений наказ ДП «Укравтогаз» від 27 жовтня 2022 року № 283 «Про затвердження змін до штатноно розпису ДП «Укравтогаз». Таким чином, була допущена технічна описка в номері наказу, що означений як підстава до наказу про звільнення, оскільки дати та назви наказів однакові (а.с. 165-166 том 1).

Наказом ДП «Укравтогаз» від 30 грудня 2022 року № 329 нарахування та виплату премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості за 2022 рік перенесено на 2023 рік, після затвердження фінансового плану на 2023 рік.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, премії та моральної шкоди, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що на Дочірньому підприємстві ДП «Укравтогаз» відбувалися зміни в організації виробництва та праці, внаслідок чого відбулося чисельне скорочення посад та працівників, зокрема, скорочено посаду провідного юрисконсульта групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення, яку займала ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 була попережена роботодавцем про наступне вивільнення за два місяці з дати її попередження, з моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення у відповідача були відсутні вакантні посади, які могли б бути запропоновані позивачці за її кваліфікацією та освітнім рівнем, а тому звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Оскільки позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 23 грудня 2022 року № 859к про звільнення ОСОБА_1 , а також про визнання незаконним звільнення ОСОБА_1 та поновлення її на роботі, не знайшли свого підтвердження, то відсутні правові підстави для задоволення її позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 02 січня 2023 року (дня звільнення позивачки) і до дня ухвалення судового рішення у справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості, суд першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановив, що шляхом прийняття наказу ДП «Укравтогаз» від 30 грудня 2022 року виконання умови щодо виплати премії працівникам з нагоди професійного свята, яка згідно з пунктом 4.9.2. належить до заохочувальних виплат та не знаходиться в площині імперативно передбачених законодавством виплат, було відтерміновано на 1 рік. Даний наказ прийнято до звільнення позивачки. Зміні порядку виплати вказаної премії передувало прийняття відповідного наказу в межах адміністративних повноважень роботодавця та чинного трудового законодавства, що свідчить про те, що у ДП «Укравтогаз» не виник обов`язок з виплати даного виду премії ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення нарахованої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 13 квітня 2022 року до 12 жовтня 2022 року у розмірі 113 816,73 грн через призупиненння відповідачем дії трудового договору з позивачкою на вказаний період у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, суд першої інстанції виходив із того, що в період призупинення дії трудового договору працівник звільняється від виконання своїх посадових обов`язків, в свою чергу роботодавець не уповноважений виконувати покладені на нього обов`язки з виплати заробітної плати за роботу, яка працівником не виконувалася.

До того ж, позивачка доказів про визнання протиправним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору не надала, не оскаржує наказ про призупинення дії трудового договору, а суд в контексті вимог статті 13 ЦПК України не уповноважений виходити за межі позовних вимог, внаслідок чого на наказ ДП «Укравтогаз» від 05 квітня 2022 року № 116, яким було призупинено з 06 квітня 2022 року дію трудових договорів з працівниками ДП «Укравтогаз» до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше припинення або скасування воєнного стану, поширюється презумпція правомірності.

З урахуванням встановлених обставни щодо відсутність порушень трудових прав позивачки її колишнім роботодавцем, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди, оскільки особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто, ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Встановлені судом фактичні обставини справи вказують на те, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме: відбулося скорочення чисельності штату працівників.

Із наданих учасниками справи та досліджених судом доказів встановлено, що відповідно до штатного розпису, що затвержений наказом від 30 вересня 2022 року № 269, до штату підприємства ДП «Укравтогаз»у кількості 177,5 штатних одиниць, входило, у тому числі, управління правового забезпечення, яке в себе включало три групи: 1 група правового забезпечення претензійно-позовної роботи, роботу якої мали організовувати провідні юрисконсульти (2 одиниці) та начальник групи (1 одиниця); 2 група правового забезпечення договірної роботи, роботу якої мали організовувати провідний юрисконсульт (2 одиниці) та начальник групи (1 одиниця); 3 група правового забезпечення загально-правової роботи - юрисконсульт 1 одиниця) та начальник групи (1 одиниця); 4 посада начальника управління (1 одиниця).

Посаду провідного спеціаліста групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення обіймала позивач ОСОБА_1 .

Наказом ДП «Укравтогаз» від 27 жовтня 2022 року № 285 затверджено зміни до штатного розпису, затвердженого наказом ДП «Укравтогаз» від 30 вересня 2022 року № 269, за змістом яких зі штатного розпису виведено ряд посад, зокрема, посаду провідного юрисконсульта групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення, 2429 - код професій згідно ДК 003-2010, яку обіймала позивач.

31 жовтня 2022 року позивач ОСОБА_1 отримала повідомлення про можливе вивільнення на підставі статті 49-2 КЗпП України, що засвідчено підписом позивача у повідомленні.

На підставі наказу ДП «Укравтогаз» від 17 листопада 2022 року № 296 було виведено зі штату, зокрема, посаду начальника управління правового забезпечення.

З метою забезпечення виконання наказу НАК «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 року № 224 наказом ДП «Укравтогаз» від 30 листопада 2022 року № 302 затверджено нову організаційну структуру ДП «Укравтогаз»у кількості 70 штатних одиниць, до структури якого входить, зокрема, група врегулювання проблемної заборгованості, роботу якої мали забезпечувати начальник групи (1 одиниця) та провідний (інженер) юрисконсульт (1 одиниця).

Наказом від 14 грудня 2022 року № 310 ДП «Укравтогаз» внесло зміни до наказу від 30 листопада 2022 року № 302 згідно з додатком № 1 до наказу. Цим наказом до штатного розпису внесені зміни в частині введення посади провідного юрисконсульта групи врегулювання проблемної заборгованості замість посади провідного інженера зазначеного підрозділу та введено посаду фахівець з ризиків та комплаєнсу0,5 штатної одиниці.

Отже, зі змісту вищевказаних штатних розписів судом першої інстанції правильно встановлено, що за наслідками проведених змін в виробництві, спрямованих на раціоналізацію робочих місць, на підприємстві ДП «Укравтогаз» було повністю скорочено управління правового забезпечення, яке складалося з трьох груп правового забезпечення, роботу яких забезпечували 8 (вісім) працівників, а на його місці утворено групу врегулювання проблемної заборгованості, штат якої складався лише з 2 (двох) одиниць.

Крім того, відповідно до наказу від 30 вересня 2022 року № 269, яким затверджено штатний розпис, штат апаратуДП «Укравтогаз» складав 177,5 одиниць, а згідно з новим штатним розписом, із змінами до нього введеними в дію з 14 грудня 2022 року, штат апарату складав 73 одиниці, що спростовує доводи позивача про те, що на підприємстві не відбулося скорочення чисельності штату працівників.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу не була запропонована посада начальника управління правового забезпечення, оскільки ця посада була також виведена зі штату наказом від 17 листопада 2022 року № 296.

ОСОБА_1 не було запропоновано посаду провідного юрисконсульта або аналогічну посаду у відділі юридичного забезпечення, оскільки така посада і взагалі відділ юридичного забезпечення були відсутні в штатному розписі ДП «Укравтогаз» у період повідомлення позивача про майбутнє вивільнення.

Посади, які були введені з 07грудня 2022 року наказом «Про затвердження штатного розпису ДП «Укравтогаз» від 30 листопада 2022 року № 302, не були запропоновані позивачу у зв`язку з тим, що на вказані посади були переведені інші працівники ДП «Укравтогаз», посади яких також скорочувались та які відповідали кваліфікаційним вимогам та діловим якостям, необхідним для таких посад.

Так, наказом ДП «Укравтогаз» від 06 грудня 2022 року № 662к переведено ОСОБА_4 , начальника Групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення з 07 грудня 2022 року на посаду провідного інженера Групи врегулювання проблемної заборгованості на підставі заяви ОСОБА_4 .

Цим же наказом переведено ОСОБА_5 , провідного юрисконсульта Групи правового забезпечення претензійно-позовної роботи Управліня правового забезпечення на посаду начальника Групи врегулювання проблемної заборгованості на підставі заяви ОСОБА_5 .

Позивачу не була запропонована посада фахівця з ризиків та комплаєнсу, яка введена до штату на підставі наказу ДП «Укравтогаз» від 14 грудня 2022 року № 310, оскільки вказана посада не була вакантною, так як на цю посаду переведений працівник, який раніше обіймав її з аналогічними трудовими обов`язками та практичними навичками, що підтверджується наказом від 14 грудня 2022 року № 670к щодо переведення з 14 грудня 2022 року Горю Юлію Михайлівну , менеджера з ризиків та комплаєнсу, за сумісництвом, на посаду фахівець з ризиків та комплаєнсу, за сумісництвом.

Встановивши, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме: скорочення чисельності штату працівників, ОСОБА_1 попереджалась про наступне вивільнення за два місяці з дати її попередження, з моменту попередження позивачки про наступне вивільнення та до дати її звільнення у відповідача були відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачу за її кваліфікацією та освітнім рівнем, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не порушив вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Таким чином, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 з посади провідного юристконсульта групи правового забезпечення загально-правової роботи Управління правового забезпечення ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна» у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, які пов`язані зі зміною структури та штатного розпису, відбулося на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з дотриманням вимог, викладених у статтях 49-2 КЗпП України.

Посилання позивача на ту обставину, що у відповідача в організаційній структурі апарату ДП «Укравтогаз»,затвердженого на підставі наказу Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 року № 224 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «Укравтогаз», були наявні вакантні посади, у зв?язку з чим вона 28 грудня 2022 року звернулася із заявою до відповідача, в якій просила перевести її на посаду провідного юрисконсульта або аналогічну посаду у відділ юридичного забезпечення, спростовуються іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, і службовою запискою від 30 грудня 2022 року начальника управління по роботі з персоналом стосовно резолюції директора ДП «Укравтогаз» до заяви ОСОБА_7 від 28 грудня 2022 року, в якій начальник управління по роботі з персоналом виклав пропозицію внести зміни до штатного розпису ДП «Укравтогаз» з 30 грудня 2022 року шляхом введення посади провідного юрисконсульта відділу юридичного забезпечення в кількості 1 штатної одиниці, що вказує на те, що станом на 30 грудня 2022 року у відповідача була відсутня вакантна посада провідного юрисконсульта або аналогічна посада у відділі юридичного забезпечення, які могли бути запропоновані позивачу відповідно до поданої нею заяви від 28 грудня 2022 року.

Твердження позивача про те, що вивільненні її з роботи може бути розцінене як прояв дискримінації і бажання звільнити з невідомих особистих причин роботодавця є бездоказовими та припущеннями позивача.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, наказом НАК «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 року №224 було затверджено нову організаційну структуру та штатну чисельність працівників апарату ДП «Укравтогаз», тобто, всі посади у старій структурі ДП «Укравтогаз» скорочувались, а отже всі працівники були у рівнозначних умовах.

Аргумент апеляційної скарги позивача про те, що вона мала переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Правила статті 42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто, частина посад скорочується, частина - ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених у частині другій статті 42 КЗпП України.

Отже, право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, а у даному випадку мало місце скорочення посади провідного юрисконсульта групи правового забезпечення загально-правової роботи, яка була єдиною в Управлінні правового забезпечення ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз Україна», яке було повністю скорочено, а відповідно до нової організаційної структури ДП «Укравтогаз»було утворено групу врегулювання проблемної заборгованості, штат якої складався із начальника групи (1 одиниця) та провідного (інженера) юрисконсульта (1 одиниця).

Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15 (провадження № 61-37686св18), від 12 квітня 2023 року права № 754/12401/21 (провадження № 61-971св23) та у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 816/1232/17 (провадження № К/9901/922/17, К/9901/928/17).

Тому доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем переважного права позивача на залишення на роботі відповідно до статті 42 КЗпП України, відхиляються колегією суддів апеляційного суду як необґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідно до наказу засновника відповідача - Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 03 листопада 2022 року № 224 «Про затвердження організаційної структури та штатної чисельності працівників апарату ДП «Укравтогаз» до організаційної структури ДП «Укравтогаз» входив відділ юридичного забезпечення 5 шт.од. і що відповідачу ДП «Укравтогаз» залишалося лише виконати належно наказ засновника та ввести в новий штатний розпис 5 штатних одиниць у відділ юридичного забезпечення, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Таким чином, організація виробництва і праці є виключною компетенцією власника підприємства, установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою.

Близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц (провадження № 61-1350св17) від 24 лютого 2021 року у справі № 136/171/19 (провадження № 61-21643св19).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що відповідач виконав свій процесуальний обов`язок щодо доведеності тих обставин, якими він заперечував проти доводів позивача.

З урахуванням фактичних обставин справи, яка переглядається, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що роботодавцем було дотримано визначений законодавством порядок при звільненні позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Оскільки вимоги позивача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про їїзвільнення, у задоволенні якої судом першої інстанції правомірно відмовлено, вони також не підлягають задоволенню, на що правильно вказав суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що рішення суду першої інстанції містить невідповідність висновків обставинам справи та чинному законодавству України в частині вирішення позовних вимог щодо невиплаченої премії з нагоди Дня працівників нафтової, газової та нафтопереробної промисловості, що передбачена колективним договором ДП «Укравтогаз» та положеннями Галузевої угоди, яка є обов`язковою до виконання ДП «Укравтогаз», на 2019-2021 року в розмірі місячної окладу працівника, є безпідставними, спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до статті 13 КЗпП України зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Статтею 8 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників.

Колективний договір обов`язковий до виконання його сторонами.

В матеріалах справи міститься копія наказу ДП «Укравтогаз» від 30 грудня 2022 року, за змістом якого нарахування та виплату премії з нагоди професійного свята за 2022 рік перенесено на 2023 рік після затвердження фінансового плану на 2023 рік.

Вказаний наказ про відтермінування такого роду премії було прийнято 30 грудня 2022 року, тобто, до звільнення позивача ОСОБА_1 .Зміні порядку виплати вказаної премії передувало прийняття відповідного наказу в межах адміністративних повноважень роботодавця та чинного трудового законодавства, що свідчить про те, що у ДП «Укравтогаз» не виник обов`язок з виплати даного виду премії, чим спростовуються доводи позивача у відповідній частині позовних вимог. Доказів того, що вказаний наказ відповідача визнаний незаконним та скасовано суду не надано.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача щодо висновку суду першої інстанції в частині вирішення вимог позивача про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 13 квітня 2022 року до 12 жовтня 2022 року у розмірі 113 816,73 грн через призупиненння відповідачем дії трудового договору з позивачкою на вказаний період у зв`язку з військовою агресією проти України, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Із наданих учасниками справи доказів вбачається, що в період з 13 квітня 2022 року до 12 жовтня 2022 року дія трудового договору з ОСОБА_1 була призупинена.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України запроваджено режим воєнного стану.

Указом Президента України від 01 травня 2023 року строк дії воєнного стану продовжено з 20 травня 2023 року строком на 90 діб, тобто, до 18 серпня 2023 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частиною третьою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше, ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.

У разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов`язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Отже, у разі виконання працівником посадових повноважень такий працівник має справедливе очікування на оплату своєї праці. Враховуючи вищенаведене, в період призупинення дії трудового договору працівник звільняється від виконання своїх посадових обов`язків, в свою чергу роботодавець не уповноважений виконувати покладені на нього обов`язки з виплати заробітної плати за роботу, яка працівником не виконувалася.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період з 13 квітня 2022 року до 12 жовтня 2022 року у розмірі 113 816,73 грнчерез призупиненння відповідачем дії трудового договору з позивачкою на вказаний період у зв`язку з військовою агресією проти України, суд першої інстанції правильно виходив із того, що у період з 13 квітня 2022 року до 12 жовтня 2022 року дію трудового договору між ДП «Укравтогаз» та ОСОБА_1 було призупинено, в зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення середньої заробітної плати за період, коли були відсутні підстави для її нарахування, оскільки позивачкою не виконувалися покладені на неї посадові обов`язки.

До того ж, обгрунтовуючи вказані позовні вимоги, позивач не оскаржула наказ відповідача про призупинення дії трудового договору, а суд, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції неповно з?ясовані обставини справи в частині вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, відхиляються колегією суддів апеляційного суду як безпідставні, виходячи з наступного.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Із наданих та досліджених судом доказів вбачається, що під час судового розгляду справи не знайшов підтвердження факт порушення трудових прав ОСОБА_1 , а відтак відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов?язку по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, премії та моральної шкоди.

Таким чином, доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Нікушиної Валерії Сергіївни.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Нікушиної Валерії Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено15 лютого2024року.

Судді Київського апеляційного суду: В.М. Ратнікова

Г.М. Кирилюк

Б.Б. Левенець