КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 467/84/24
Провадження № 2-н/947/1140/24
УХВАЛА

14.02.2024 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БОНА ВІТА-ДМ», , місцезнаходження: 65049, м. Одеса, вул. Жаботинського, 56А, про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг з урахуванням трьох відсотків річних в сумі 24140,37 грн., та витрат зі сплати судового збору в сумі 302,80 грн.,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2024 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшли матеріали справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БОНА ВІТА-ДМ», , місцезнаходження: 65049, м. Одеса, вул. Жаботинського, 56А, про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг з урахуванням трьох відсотків річних в сумі 24140,37 грн., та витрат зі сплати судового збору в сумі 302,80 грн.

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24.01.2024 року матеріали справи за вказаною заявою передані до Київського районного суду міста Одеси за територіальною юрисдикцією.

13.02.2024 року матеріали вказаної справи надійшли до Київського районного суду міста Одеси.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали справи за вказаною заявою розподілені судді Калініченко Л.В. та передані 14.02.2024 року.

Оглянувши матеріали справи, суддею встановлено наступне.

За змістом розділу ІІ ЦПК України, наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд у встановлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Такий спрощений вид провадження застосовується у справах за вимогами, які мають очевидно достовірний характер.

Цей вид провадження не є свідченням відсутності спірних відносин між сторонами, однак в силу очевидності права вимоги заявника відсутній спір про наявність самого права.

Згідно ч. 2 ст. 160 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

За приписами п.4,5 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинні бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно п.4 ч. 3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» зазначено, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, суд зазначає, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

З поданих матеріалів справи вбачається, що заявником пред`явлено вимоги, як управителем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , до відповідачів як співвласників квартири АДРЕСА_4 в цьому будинку, про солідарне стягнення з них заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг з урахуванням трьох відсотків річних в сумі 24140,37 грн., та витрат зі сплати судового збору в сумі 302,80 грн.

На підтвердження існування вказаної заборгованості, заявник у заяві про видачу судового наказу викладено розрахунок заборгованості, який містить інформацію, що заборгованість у заявленому розмірі 24140,37 грн., яка становить за період з лютого 2022 року по 10.2023 року, з зазначенням щомісячних нарахувань за житлово-комунальні послуги з наростаючим підсумком.

Поряд з цим, як вбачається з розрахунку, станом на 01.02.2022 року заявником вказано борг боржників у розмірі 5634,80 грн., без визначення її складових за попередній рахунок за який вона нарахована, приймаючи, що у розрахунку заборгованості зазначається про наявність цієї суми заборгованості станом на 01.02.2022 року, без відомостей про її нарахування саме за лютий 2022 року.

За наслідком чого, суд позбавлений можливості встановити дійсний період за який нарахована заявлена до стягнення з боржників сума заборгованості за житлово-комунальні послуги та перевірити чи не виходить він за межі позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Застосування строку позовної давності вирішується в судовому засіданні за клопотанням сторони у справі, тому при постановлені судового наказу буде порушено право боржника щодо застосування позовної давності у разі виявлення порушення строків позовної давності.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право є підставою для відмови у видачі судового наказу за заявою про видачу судового наказу, якщо з доданих документів вбачається пропуск позовної давності; така вимога може бути розглянута тільки у позовному провадженні.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Крім того, представник заявника у заяві просить стягнути з боржника три процента річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим, як вбачається, заявник заявляючи вимогу про стягнення трьох відсотків річних, не визначив її суму окремо, а поданий до суду розрахунок не містить інформації, що вказана сума заборгованості за житлово-комунальній послуги включає суму трьох відсотків річних.

Відповідно до законодавства заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, однак наданий заявником розрахунок заборгованості не відповідає вказаним критеріям, неможливо встановити межі позовної давності виникнення боргу станом на 01.02.2022 року, невірно здійснено розрахунок трьох процентів річних, неможливість відповідно до закону часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, що свідчить про наявність цивільно-правового спору, тому суд вважає відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Бона Віта-ДМ» у видачі судового наказу.

Тобто, вимога щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирним будинком станом на момент звернення з заявою до суду про видачу судового наказу в загальному розмірі 24140,37 грн. не може бути визнана судом безспірною та як наслідок цього, не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України, суддя, відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Отже, з урахуванням тих обставин, що вимоги за якими видаються судові накази, мають бути безспірними, враховуючи, що до заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Бона Віта ДМ» про видачу судового наказу не додано документів, які підтверджують правильність та безспірність розрахунків заборгованості по кожній з наданих послуг, а суд позбавлений можливості самостійно визначити правильний розрахунок, суддя приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Одночасно суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню, а також заявник не обмежений права на повторне звернення до суду з цією заявою після усунення недоліків, що слугували для її повернення.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 165, 260, 352, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «БОНА ВІТА-ДМ», , місцезнаходження: 65049, м. Одеса, вул. Жаботинського, 56А, у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг з урахуванням трьох відсотків річних в сумі 24140,37 грн., та витрат зі сплати судового збору в сумі 302,80 грн.

Роз`яснити стягувачеві, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Калініченко Л. В.