ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3454/22 Номер провадження 22-ц/814/877/24Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Обідіна О.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Данько Інною Ігорівною,

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 25 вересня 2023 року, постановлене суддею Тімошенко Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

19.05.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути з Держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава на його користь моральну шкоду у розмірі 6 000,00 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 10.12.2021 засобами поштового зв`язку направив до ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.390 КК України. Усупереч вимогам ч.1 ст.214 КПК України відомості про кримінальне правопорушення не були внесені до ЄРДР, а досудове розслідування не було розпочато.

Із підстав викладеного він звернувся в суд зі скаргою в порядку ст.303 КПК України та ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21.02.2022 (справа №554/1211/22) уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, зобов`язано внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

На час звернення в суд із цим позовом ухвала суду залишається не виконаною, а відомості про злочин не внесені до ЄРДР. Така бездіяльність спричинила позивачу значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях та негативних переживаннях від криміналізації правоохоронних органів. Дані обставини викликають у нього дискомфорт та почуття несправедливості, як громадянина України, змушують у судовому порядку захищати свої конституційні права, що забирає у нього багато часу, порушує його психологічне благополуччя та має наслідком підрив у його очах авторитету правоохоронних органів.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25.09.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю та необґрунтованістю.

Із рішенням районного суду не погодився позивач та в його інтересах представник - адвокат Данько І.І. оскаржив судове рішення в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а саме, ст.1176 ЦК України, та помилково не застосовані положення ст.ст.23, 1167, 1173, 1174 цього Кодексу.

Із підстав, попередньо викладених у позовній заяві, заперечує висновки районного суду щодо недоведеності протиправності дій органів досудового слідства, які полягають у тривалому невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, що призвело до його, позивача, моральних страждань, зумовлених необхідністю постійного звернення до органів досудового розслідування, прокуратури та суду через неможливість довести законність вимог.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

04.12.2023, особою уповноваженою на самопредставництво інтересів ТУ ДБР у місті Полтаві, Стороженко А.І. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення районного суд без змін, як законне та обґрунтоване.

В контексті доводів апеляційної скарги позивача зазначає, що надання оцінки діям (бездіяльністю) та рішенням слідчого або прокурора прийняти в рамках КПК України перебуває у площі кримінального процесуального законодавства та здійснюється слідчими суддями на стадії досудового розслідування кримінального провадження. При цьому у спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із такою заподіяною шкодою. Такий процесуальний обов`язок ним не виконано та не надано доказів на підтвердження факту завдання йому шкоди, протиправності дій відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Просить врахувати позицію Верховного Суду, сформовану у справах №554/7971/18 від 18.12.2019, №285/3475/18 від 21.12.2019, №454/1403/17 від 22.01.2020, №686/13212/19 від 19.03.2020, №761/20966/17 від 04.11.2020 та ін., за змістом якої судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчим суддею не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. При цьому враховує наступне.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.12.2021 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив на адресу ДБР заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.390 КК України. Зазначену заяву про кримінальне правопорушення, було перенаправлено до ТУ ДБР розташованого у місті Полтаві.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21.02.2022 (справа №554/1211/22) задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Територіального управління ДБР у м.Полтаві стосовно невнесення відомостей в ЄРДР по заяві від 10.12.2021 щодо вчинення кримінального правопорушення.

Зобов`язано уповноважену особу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 10.12.2021 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства./а.с.3-4/

23.05.2022 на виконання судового рішення відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за №0000115./а.с.31/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого, яка виразилась у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, та настанням такої шкоди. При цьому судом враховано, що права позивача у зв`язку із цим були відновлені ухвалою слідчого-судді, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду та переоцінки доказів.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

У відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Наведені норми права позивачем не дотримано, доказів, які б підтверджували наявність складових для відшкодування моральної шкоди, судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Доводи апеляційної скарги викладеного не спростовують та зводяться до довільного тлумачення встановлених судовим рішенням обставин. Тоді як дії/бездіяльність відповідача оскаржені позивачем до суду та на виконання судового рішення відповідні відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР, що свідчить про реалізацію ним права на оскарження процесуальної діяльності в порядку ст.303 КПК України і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. При цьому, лише незгода позивача із діями/бездіяльністю відповідача, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. Наведена правова позиція узгоджується із практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 18.12.2019 у справі №554/7971/18, від 21.12.2019 у справі № 285/3475/18, від 22.01.2020 у справі №454/1403/17, від 19.03.2020 у справі №686/13212/19.

Такий висновок також узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 у справі «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

У цій справі рішення про визнання протиправною бездіяльності відповідачів компетентними органами не приймалося. Отже, протиправна бездіяльність органу досудового слідства позивачем не доведена. Наявна у справі ухвала судді слідчого, якою зобов`язано уповноважену особу відділу поліції внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 10.12.2021 не спростовують правильність таких висновків, оскільки згідно ч.2 ст.307 КПК України - це не входить до повноважень суддів слідчих.

Інші доводи позивача є ідентичними підставам звернення до суду та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, що права позивача у зв`язку із невнесенням слідчим відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР були відновлені ухвалою слідчого судді, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи. Твердження позивача щодо тривалого не внесення до ЄРДР відомостей про злочин колегія суддів відхиляє, як такі, що спростовані матеріалами справи, та зводяться до особистого сприйняття та помилкової оцінки ним певних обставин, що не доводить факт спричинення моральної шкоди та не є підставою її відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Данько Інною Ігорівною, залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 25 вересня 2023 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16.01.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.І. Обідіна