П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року м. Київ

Справа №369/2368/21

Провадження № 22-ц/824/5075/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 07 лютого 2024 року

Повний текст постанови складено 12 лютого 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Служба безпеки України,

третя особа Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

16 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Служби безпеки України (далі - СБ України), третя особа - Державна казначейська служба України (далі - ДКС України), про стягнення коштів.

Позов мотивований тим, ОСОБА_1 з 06 листопада 2017 року і по теперішній час працює у м.Києві в ІП «1+1 ПРОДАКШН» на посаді кореспондента проектів та

є журналістом.

Починаючи з 17 січня 2020 року Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003, за фактом вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною третьою статті 359 КК України внаслідок публікування в мережі інтернет аудіозапису наради, яка відбулася 16 грудня 2019 року за участю екс-Прем`єр-Міністра Гончарука О. О. та інших високопосадовців.

05 лютого 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року у справі № 761/2803/20 в житловому приміщенні, яке на праві власності належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , був проведений обшук СБ України, а саме старшим слідчим в ОВС 2 відділу

1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України Лабунець Р. О.

Того ж дня СБ України на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року у справі № 761/2825/20 був проведений обшук в редакції медіахолдингу за робочим місцем позивача, а саме, в приміщенні, яке орендувалося іноземним підприємством «1+1 ПРОДАКШН» за адресою:

АДРЕСА_2 (1 поверх).

Під час обшуку робочого місця ОСОБА_1 було вилучено, зокрема, комп`ютер Lenovo ThinkCentre М700, заводський номер НОМЕР_1 за допомогою якого ОСОБА_1 виконував свої посадові обов`язки, здійснював журналістську діяльність

3 плином часу, після проведення правоохоронними органами таких жорстких слідчих дій, одночасного рейду за місцем роботи та місцем проживання журналіста, проведення двох допитів ОСОБА_1 в якості свідка, жодного звинувачення чи навіть підозри позивачу висунуто не було.

На переконання позивача, проведення обшуків і вилучення відповідачем комп`ютерної техніки грубо порушили права позивача на повагу до приватного

і сімейного життя, зокрема право на повагу до свого житла. Були порушені права позивача і як журналіста, а саме право на свободу вираження поглядів.

ОСОБА_3 просив суд стягнути з ДКС України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , завдану нематеріальну шкоду у розмірі

336 478,00 грн, а також понесені судові витрати.

В подальшому ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог згідно якої він просив стягнути з Державного бюджету України через ДКС України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь

672 956,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Також ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну (уточнення) позовних вимог згідно якої він просив стягнути з Державного бюджету України через ДКС України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь

336 478,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до СБ України, третя особа - ДКС України, про стягнення коштів. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

СБ України подало до суду відзив, у якому вказувало, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000003 від 17 січня 2020 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 359 КК України.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що 16 грудня 2019 року організованою групою невстановлених осіб незаконно використано спеціальні технічні засоби отримання інформації, внаслідок чого приховано отримано записи на службовій нараді за участю Прем`єр-Міністра України Гончарука О. В., які в подальшому були оприлюднені у засобах масової інформації,

Під час здійснення розслідування кримінального провадження встановлено, що однією з осіб, яка безпосередньо могла здійснити несанкціоноване використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації є ОСОБА_1 .

З огляду на вказане, 28 січня 2020 року Шевченківським районним судом м. Києва, за клопотанням слідчого у кримінальному провадженні ухвалено рішення, яким надано дозвіл проведення слідчим ГСУ СБ України обшуків за місцем проживання та місцем роботи позивача, з метою відшукання та вилучення спеціальних технічних засобів отримання інформації та інших речей, які можуть мати значення для кримінального провадження.

У подальшому зазначені обшуки були проведені слідчими ГСУ СБ України.

Обшуки за місцем проживання та місцем роботи ОСОБА_1 були проведені на підставі ухвали Шевченківського районного суду Києва, що передбачено статтею 234 КПК України, тобто на законних підставах. Обшук проводився у рамках кримінального провадження, яке відповідно до частини четвертої статті 12 КК України є тяжким і за яке передбачено покарання на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

Під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження

№ 0000003, ОСОБА_1 не звертався до суду оскарження дій слідчого, що передбачено статями 303-305 КПК України. Також він не звертався до суду із заявами про скасування арешту на тимчасово вилучене у нього майно під час проведення.

Дії слідчого також не оскаржувались у суді позивачем під час досудового розслідування.

Твердження представника позивача про наявність спеціального статусу у позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, будь-які зловживання зі сторони органів досудового розслідування відсутні.

У справі відсутні достатні докази на підтвердження спричинення душевних страждань або майнових втрат, які заслуговують на відшкодування у розмірі

672 956,00 грн. Майно, що було вилучено у позивача було повернено йому у справному стані, доказів того, що вилучена комп`ютерна техніка або флеш-накопичувачі після повернення перебували в несправному стані в матеріалах позовної заяви відсутні.

Тому представник відповідача просив відмовити у вимогах позову в повному обсязі.

ДКС України подала до суду пояснення, згідно яких вона не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та зазначає, що ДКС України згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від

03 серпня 2011 року № 845 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45 (далі - Порядок) визначається механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

ДКС України вважала, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди

у розмірі 336 478,00 гри, є необґрунтованими та суперечать засадам розумності, виваженості та справедливості. Крім того, стягнення такої суми призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету.

Тому ДКС України просила відмовити у задоволенні позову.

Представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, згідно якого зазначено обґрунтування, щодо підстав для задоволення вимог позову.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до СБ України, третя особа - ДКС України, про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнено з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь

ОСОБА_1 в розмірі 10 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Врахувавши відповідні рішення Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції зробив висновок про те, що в даному випадку правоохоронні органи не навели жодних обґрунтувань наявності розумної підозри щодо того, що ОСОБА_1 був хоч якимось чином причетний до вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 359 КК України, за яким здійснювалося досудове розслідування.

Проведений обшук є непропорційним також тому, що судові дозволи на обшуки були складені в дуже широких виразах, що давало слідчим необмежену свободу дій щодо того, як і де саме проводити обшуки. У судових рішеннях щодо проведених обшуках були використані нечіткі та неконкретні формулювання. Обшуки проводилися за відсутності процесуальних гарантій проти втручання в журналістську діяльність.

Тому при проведенні слідчих дій було допущено втручання в право позивача на повагу до приватного і сімейного життя та свободу вираження поглядів, у зв`язку з чим мало місце порушення статей 8 та 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на справедливу сатисфакцію, що стосується відшкодування моральної шкоди.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував обставини справи та докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань, відповідні наслідки порушення права позивача, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, та дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

27 липня 2023 року Головне управління ДКС України у Київській областіподало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2023 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовані обставини справи та надано наданим доказам неналежну оцінку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 27 липня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

31 серпня 2023 року матеріали справи № 369/2368/21 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали.

09 жовтня 2023 року на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року надійшло клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДКС України у Київській області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СБ України, третя особа - ДКС України, про стягнення коштів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 жовтня2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Служба Безпеки України підтримала доводи апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник Державної казначейської служби України у Київській області Жилін О.Ф. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник СБУ Сучкова А.М. також підтримала доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України у Київській області.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Здоровець С.В. в судове засідання не з`явилися, представник позивача адвокат Здоровець С.В. надав до суду письмові пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначив що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та просив судовий розгляд проводити без участі позивача та його представника.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Здоровець С.В.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді кореспондента департаменту малих журналістських проектів Іноземного підприємства «1+1 ПРОДАКШН» та відповідно є журналістом.

Головним слідчим управлінням СБУкраїни здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань

№ 0000003 від 17 січня 2020 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 359 КК України.

В рамках даного кримінального провадження, слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року (справа № 761/2803/20) надано дозвіл уповноваженим особам відповідача на проведення обшуку житлового приміщення за місцем проживанням ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_4 .

Також в рамках даного кримінального провадження, слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року (справа № 761/2825/20) надано дозвіл уповноваженим особам відповідача на проведення обшуку в приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 , що використовується в тому числі ОСОБА_1 .

На підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від

28 січня 2020 року у справі №761/2803/20 в житловому приміщенні, яке на праві власності належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , був проведений обшук

СБ України, а саме старшим слідчим в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України Лабунець Р.О., про що було складено відповідний протокол від 05 лютого 2020 року.

Одночасно, 05 лютого 2020 року, СБ України на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року у справі №761/2825/20 був проведений обшук в редакції медіахолдингу за робочим місцем позивача, а саме,

в приміщенні, яке орендувалося Іноземним підприємством «1+1 ПРОДАКШН» за адресою: вул. Куренівська, 18 (1 поверх), м. Київ.

В подальшому відповідно до постанови старшого прокурора групи прокурорів

у кримінальному провадженні від 29 грудня 2020 року, змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення, відомості про яке вносилися до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 з частини третьої статті 359 на частину першу статті 344 КК України.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц зазначено, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня

1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 1 Закону № 266/94 ВР передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У наведених у статті 1 Закону № 266/94 ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає, зокрема, у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частина перша стаття 2 цього Закону).

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зазначена норма Закону встановлює найнижчу межу розміру відшкодування моральної шкоди. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Така правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі

№ 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження

№ 14-298цс18).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки відповідач не навів жодних обґрунтувань наявності розумної підозри щодо того, що позивач був хоч якимось чином причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.359 КК України, за яким здійснювалося досудове розслідування. Крім того, суд першої інстанції вірно вважав, що проведений обшук є непропорційним тому, що судові дозволи на обшуки були складені в дуже широких виразах, що давало слідчим необмежену свободу дій щодо того, як і де саме проводити обшуки. У судових рішеннях щодо проведених обшуків були використані нечіткі та неконкретні формулювання. Обшуки проводилися за відсутності процесуальних гарантій проти втручання в журналістську діяльність.

Тому при проведенні слідчих дій було допущено втручання в право позивача на повагу до приватного і сімейного життя та свободу вираження поглядів, у зв`язку з чим мало місце порушення статті 8 та 10 Конвенції, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на справедливу сатисфакцію, що стосується відшкодування моральної шкоди.

Статтею 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до частини першої статті 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

В силу частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (провадження № 14-10цс23).

Ураховуючи наведене, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти в суді орган, діями якого завдано шкоду.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Служба Безпеки України та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

На вказані обставини суди першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди та судових витрат з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2023 року підлягає зміні в частині вирішення питання стягнення коштів з Державної казначейської служби, шляхом викладення його мотивувальної частини в цій частині в редакції цієї постанови та зміні резолютивної частини рішення.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Зміна Київським апеляційним судом рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2023 року, не вплинула на обсяг вирішених позовних вимог судом першої інстанції та не свідчить про зміну пропорційності вирішених позовних вимог по суті, що давало б підстави Київському апеляційному суду здійснити розподіл судових витрат відповідно до правил статті 141 ЦПК України.

Тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат за наслідком перегляду справи в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови та виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10000 грн.».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна