ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року

м. Харків

справа № 953/21374/21

провадження № 22-ц/818/245/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Акціонерного товариства «Сенс Банк» на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 липня 2023 року ухвалене у складі Єфіменко Н.В.,-

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2021 р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович, в якому просить суд виконавчий напис № 24611 від 30.08.2021 визнати таким, що не підлягає виконанню.

Крім того просила стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 20 000, 00 грн. та по сплаті судового збору в сумі 1 362, 00 грн.

02.05.2023 рішенням Київського районного суду м. Харкова позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Петренко Дмитро Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задоволено, виконавчий напис № 24611 від 30.08.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., визнано таким, що не підлягає виконанню, стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 362, 00 грн.

Разом із тим, судом не вирішено питання про витрати на правову допомогу в розмірі 20 000, 00 грн.

22.06.2023 року ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про ухвалення додаткового рішення суду щодо розподілу та відшкодування судових витрат у справі № 953/21374/21.

В обґрунтування заяви від 29.11.2021 та на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000, 00 грн. позивачем надано: Договір про надання правової допомоги від 30.09.2021 р., акт прийому-передачі виконаних робіт від 25.11.2021 р.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 липня 2023 рокузаяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, яким стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Додаткове рішення мотивовано тим, що стягнення витрат у розмірі 20000,00 грн є необґрунтовано завищеним, а сума у розмірі 10000,00 грн відповідає кількості реально виконаних адвокатом дій, які були необхідними для підготовки та супроводу цивільної справи.

Не погодившись з додатковим рішенням АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на необґрунтованість додаткового рішення, просило додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким заяву залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції безпідставно зазначено про відсутність клопотань про зменшення судових витрат від відповідача, оскільки останнього не було повідомлено про подання такої заяви. До позовної заяви яку отримував відповідач, зазначене клопотання не додавалось.

Вважають, що позивачем пропущено строк для подання такої заяви, оскільки представник звернувся до суду з вищезазначеною заявою майже через 2 місяці після ухвалення рішення.

Вважають заявлені витрати понесені на правничу допомогу такими, що не відповідають пропорційності предмету спору з урахуванням ціни позову, неспівмірними зі складністю справи та необгрунтовано завищеними.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 02.05.2023 рішенням Київського районного суду м. Харкова позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено, виконавчий напис № 24611 від 30.08.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., визнано таким, що не підлягає виконанню, стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 362, 00 грн.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 липня 2023 рокузаяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу позивачем надані договір про надання правової допомоги від 30.09.2021, акт прийому передачі виконаних робіт від 25.11.2021.

Згідно акту прийому передачі виконаних робіт від 25.11.2021 адвокатом здійснено надання усної юридичної консультації і роз`яснення правових питань, які виникли 500, 00 грн.; дослідження спору та спірних питань, що виникли, а також вивчення наданих документів, матеріалів, та пов`язаних із цим юридичних питань, з метою узгодження правової позиції, розробки стратегії ведення справи та підготовки необхідних документів до судового розгляду 500, 00 грн.; проведення аналізу норм чинного законодавства України, пошук та аналіз судової практики, з питань належних до існуючого спору, зокрема, щодо договірних та кредитних правовідносин, щодо нотаріальних дій та виконавчого провадження, а також щодо боргових зобов`язань та захисту прав боржників, з метою підготовки до судового розгляду 1 000, 00 грн.; надання письмової юридичної консультації (звіту з аналізу) з досліджених питань із відповідними посиланнями та роз`ясненнями норм закону, а також узгодження й затвердження остаточної правової позиції для судового розгляду 500, 00 грн.; збір та пошук необхідних документів, відшукання та вилучення необхідних відомостей з реєстрів, а також іншої правової інформації, що пов`язана з підготовкою відповідних правового характеру, з метою подальшого супроводу, організації та ведення справи у суді 1 000, 00 грн.; підготовка, складання, оформлення та направлення до приватного нотаріуса адвокатського запису для отримання необхідної інформації 500, 00 грн.; підготовка, складення та направлення до приватного виконавця клопотання про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження та надання копій документів для отримання необхідних документів 500, 00 грн.; підготовка, складання, оформлення та подача до суду позовної заяви 4 000, 00 грн.; підготовка, складання, оформлення та подача до суду заяви про забезпечення позову 3 000, 00 грн.; моніторинг та контроль руху судової справи - 1 000, 00 грн.; підготовка, складення, оформлення та направлення іншим сторонам та подача до суду заяви про розподіл судових витрат 3 000, 00 грн.; захист прав та представництво інтересів клієнта, підготовка до судового розгляду , супровід та ведення справи 4 000, 00 грн.

Згідно положень частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (стаття 30 зазначеного Закону).

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Також згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Згідно статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно частиною 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у цивільній справі № 596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування витрат на правову допомогу обґрунтовано врахував предмет спору, ціну позову, публічний інтерес справи та значення справи для сторін та стягнув з АТ «Сенс Банк», на користь ОСОБА_1 10000 грн.

Доводи апелянта про те, що заява про відшкодування витрат на правничу допомогу не була ними отримана спростовуються матеріалами справи. А саме, згідно даних опису документів що направляється цінним листом з оголошенню цінністю та фіскального чекузаява від 29.11.2021 разом із доказами була направлена відповідачу, про що свідчить (а.с. 60-75).

Колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 та вважає що визначений судом розмір є неспівмірним зі складністю справи та виконаною роботою адвоката.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк»- залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук