Єдиний унікальний номер 341/306/24
Номер провадження 2-о/341/77/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року місто Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Островська Н. І. розглянувши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Більшівцівської селищної ради (місцезнаходження: смт. Більшівці, вул. Майдан Вічевий, 1), ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

в с т а н о в и в :

09.02.2024 ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Шевчук-Філімон Н. М. звернувся до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 , недієздатним, встановити опіку над недієздатним ОСОБА_2 , та призначити опікуном недієздатного ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_1 .

Предметом заяви є визнання особи недієздатною та встановлення над нею опікуна.

Перевіривши заяву та додані до неї документи судом встановлено, що заяву подано без дотримання вимог, встановлених ст. 175 ЦПК України, що є підставою для залишення такої заяви без руху.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки особа, яка звернулася із заявою в суд, діючи самостійно, відповідно до вимог ст. ст. 13,49 ЦПК України, розпоряджається своїми правами.

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 ЦПК України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Вирішуючи питання про прийняття заяви, враховано, що така заява має відповідати загальним правилам щодо вимог до позовної заяви, встановлених ст. ст. 175,177 ЦПК України.

Під час вивчення матеріалів заяви встановлено їх невідповідність вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Статтею 19 ч. 2 п. 3 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства і цивільне судочинствоздійснюється заправилами, передбаченими цимКодексом, у порядку окремого провадження.

Згідно ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 1ст. 316ЦПК України заява фізичної особи про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки і призначення опікуна, подається до суду за місцем проживання такої особи.

Згідно вимогам п. 1 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Заява даної категорії належить до розгляду в порядку цивільного судочинства розділу 4 "Окреме провадження" глави 2 "Розгляд судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи".

Форма і зміст поданої заяви повинна відповідати вимогам ст. ст. 293,297 ЦПК України.

Формою звернення заінтересованої особи для відкриття провадження у справі окремого провадження є заява і для кожної категорії справ спеціальними нормами ЦПК України визначено реквізити відповідної заяви, а недотримання передбачених реквізитів має наслідком застосування загальних положень, передбачених ЦПК України.

Вимогами ст.294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду а також з врахуванням інших особливостей розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Заява про визнання особи недієздатною повинна відповідати як загальним вимогам, передбаченим уст. 175 ЦПК України, так і спеціальним, які містяться уст. 297 ЦПК України.

Згідно ч. 3ст. 297 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Предметом доказування в даній категорії справ є: наявність хронічного, стійкого психічного розладу; факти, що підтверджують, що громадянин не може розуміти значення своїх дій та керувати ними; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що громадянин не здатний усвідомлювати значення своїх дій керувати ними; досягнення встановленого законом віку громадянином, відносно якого ставиться питання про визначення його недієздатним; інші обставини; висновок судово-психіатричної експертизи; довідки з медичної установи; довідки про постановку на облік у психіатричній установі; виписки з історії хвороби.

Усі доводи і докази щодо предмету доказування мають бути чітко і детально викладені заявником у поданій заяві.

Проте, в порушення зазначених вимог процесуального закону, заявник в обґрунтування своїх вимог не зазначив та не надав суду докази, що свідчать про наявність у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 психічних захворювань, які діагностовано лікарями згідно висновку ЛКК N 96 та існують станом на дату звернення до суду з даною заявою, а саме: довідка про постановку на облік у психіатричній установі та виписки з історії хвороби у психіатричній установі. Також не надано доказів того, що ОСОБА_2 перебував на лікуванні в психіатричних стаціонарах, кількість госпіталізацій, взяття на облік психоневрологічним закладом охорони здоров`я, проведено кількість ліжко-днів госпіталізації, супутні розлади психіки та поведінки, супутні захворювання, з приводу лікування, примусового лікування, або які були інші мети направлення на лікування, виписаний додому чи в інший психіатричний заклад або у заклади спеціального лікування, результати лікування, код діагнозу за МКХ-10, заключний діагноз.

Також у заяві заявник ОСОБА_1 зазначає, що його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 переніс дитячу травму, яка відобразилась на психіці останнього, через що він проходив лікування у приватних психологів. З віком стан здоров`я батька погіршився, внаслідок чого останній потребує опіки, оскільки іноді не може правильно орієнтуватися та оцінювати прості життєві ситуації, не здатний усвідомлює значення своїх дій та керувати ними. Однак на підтвердження цього не надано суду доказів про лікування з приводу певних захворювань, доказів давності таких захворювань та перебування в закладах охорони здоров`я з приводу психіатричного захворювання.

Також не вказано, чи перебуває ОСОБА_2 на обліку у психіатра, та в якому медичному закладі на час звернення заявника з даною заявою до суду та чи були звернення до лікаря психіатра, що є необхідним для призначення судової психіатричної експертизи та витребування медичної карти за місцем перебування на обліку у психіатра.

Суд лише за наявністю таких доказів та достатніх даних про розлад психічного здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу і відсутність зазначених даних позбавить суд в подальшому вирішити питання щодо призначення судово-психіатричної експертизи - одної з найважливіших процесуальних дій, яка має бути проведена в ході підготовки до судового розгляду справ про визнання фізичної особи недієздатною.

Відповідно дост. 41 ЦК України, правовими наслідкамивизнання особи недієздатною є, зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун.

Відповідно до ч. 1ст. 60 ЦК України судвстановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно зі ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування.

Відповідно до абз. 2,3 ч. 1ст. 299 ЦПК України питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я. Для визначення фактичної можливості такої особи з`явитися в судове засідання, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи у разі необхідності суд може призначити відповідну експертизу.

Судом враховано, що рішенням Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" констатовано, що відсутність у заявниці можливості безпосередньо вимагати поновлення своєї цивільної дієздатності призвела до того, що це питання не розглядалося судами взагалі. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні зазначив, що "відсутність судового розгляду цього питання, яка серйозно вплинула на численні аспекти життя заявниці, не можна виправдати легітимними цілями, що лежать в основі обмеження доступу до суду осіб, визнаних недієздатними" (п. 40). За таких обставин ЄСПЛ дійшов висновку, що ситуація, в якій опинилася заявниця, призвела до відмови у правосудді щодо можливості забезпечення перегляду її цивільної дієздатності, тобто було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ в рішенні від 27.03.2008 року у справі "Штукатуров проти Росії" (заява N 44009/05) зазначив, що, вирішуючи справу про визнання особи недієздатною виключно на підставі письмових доказів, не побачивши і не почувши особу, суд порушив її право на справедливий судовий розгляд, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України у Рішенні від 01.06.2016 року у справі N 2-рп/2016 зазначив, що недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України "Про психіатричну допомогу" особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на особисту участь у судових засіданнях, висловлення своєї думки щодо висновків лікарів-психіатрів у судовому засіданні при вирішенні питань, пов`язаних із наданням їм психіатричної допомоги та обмеженням у зв`язку з цим їх прав.

Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17.07.97 року і набрала чинності для України 11.09.97 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21.02.75 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13.10.2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає ЄСПЛ, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.85 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду. В той же час згідно з усталеною практикою ЄСПЛ застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21.09.94 року у справі "Фаєд проти Сполученого Королівства" (п. 65), рішення від 18.02.99 р. у справі "Вайт і Кеннеді проти Німеччини" (п. 59), рішення від 10.05.2001 р. у справі "Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства" (п. 98), рішення від 10.05.2001 р. у справі "Z. та інші проти Сполученого Королівства" (п. 93), рішення від 12.07.2001 р. у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччині" (п. 45). У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (рішення у справі "Вайт і Кеннеді проти Німеччини" (п. 67), "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" (п. 45).

Законом України від 03.10.2017 N 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" викладено у новій редакції ЦПК, положеннями якого, зокрема, змінено порядок визнання особи недієздатною та зміст відповідного рішення суду і питання поширення строку дії рішень суду провизнання особи недієздатною на відповідні рішення судів, ухвалених до 15.12.2017, то відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Однак, у низці своїх рішень ("Nataliya Mykhaylenko v. Ukraine", "Shtukaturov v. Russia" та ін.) ЄСПЛ дійшов висновку, що якщо особа за рішенням суду визнається недієздатною на невизначений термін, тобто національне законодавство не передбачає відповідних гарантій того, що питання поновлення цивільної дієздатності переглядатимуться судами з певною регулярною періодичністю, це становить серйозне втручання у приватне життя такої особи.

Таким чином, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, має право на участь у слуханні справи та на справедливий розгляд своєї справи. Зокрема, така особа повинна бути повідомлена про розгляд справи, їй має бути роз`яснено її права, вона повинна мати можливість за бажання скористатися безоплатною правовою допомогою і брати участь у судових засіданнях.

Навіть у разі наявності реальних, доведених застережень щодо небезпеки безпосередньої участі цієї особи у розгляді справи для інших осіб або для неї самої суд повинен, принаймні, мати візуальний контакт із такою особою, а краще опитати її (за необхідності дистанційно, у режимі відеоконференції). Якщо на момент розгляду справи особа позбавлена волі як психічно хвора, суд має перевірити законність підстав позбавлення волі такої особи, щоб гарантувати права людини на свободу та справедливий суд.

З аналізу викладених положень слідує, що у заяві має бути зазначено учасником справи особу, яку просять визнати недієздатною, її анкетні дані, місце проживання чи перебування, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, що унеможливлює її належний виклик у судове засідання, з метою реалізації права такої особи бути присутньою у судовому засіданні. При цьому, питання про виклик особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, можливість її участі в судовому засіданні, вирішується виключно судом з урахуванням станом здоров`я такої особи.

Отже, до заяви не долучено доказів стану здоров`я цієї особи для вирішення судом питання щодо можливості її виклику до суду.

Відповідно дост. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.75 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175,177ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною та призначення опікуна підлягає залишенню без руху з встановленням строку для усунення вказаних вище недоліків.

При постановленні данного рішення судом враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення ЄСПЛ від 04.10.2001 року у справі "Тойшлер проти Німеччини").

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків позовної заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись ст. ст. 42,175,177,185, 258-261,293,294 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Більшівцівської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків тривалістю десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

У разі невиконання ухвали суду у вищезазначений строк заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню. Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА