П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2024 року м. Київ

Справа № 359/3360/21

Провадження: № 22-ц/824/5139/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Кулікової С. В., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Яковлєвої Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь: 89622, 60 грн, як 95% - 19/20 частки винуватості відповідача, у заподіянні майнової шкоди внаслідок ДТП; 908 грн - сплаченого судового збору; 2000 грн - витрат, пов`язаних з проведенням незалежної оцінки з визначення вартості матеріального збитку суб`єктом експертної, оціночної діяльності, та витрати по оплаті правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 02 січня 2020 року о 12 год. 40 хв. в м. Бориспіль на перехресті вул. С.Камінського - вул. Л.Толстого, позивач, керуючи автомобілем марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Л. Толстого, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. С.Камінського не надав переваги у русі автомобілю марки Renault, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), від якої обидва автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2020 року у справі за № 359/276/20 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Судове рішення набрало законної сили 23 березня 2020 року.

25 січня 2021 року постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області провадження, залишеною без змін 25 березня 2021 року Київським апеляційним судом, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 , провадження закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Дане судове рішення набрало законної сили.

Вважає, що у постанові апеляційного суду зроблено висновок саме про винуватість водія ОСОБА_2 , дії якого призвели до ДТП, а тому визначив розмір вини останнього 95 %. Згідно висновку експерта за наслідком проведеного авто товарознавчого дослідження № 012/20 від 19 лютого 2020 року завданий позивачу матеріальний збиток становить станом на 02 січня 2020 року 94339, 55 грн.

Оскільки вина відповідача становить 95% , то з ОСОБА_2 належить стягнути 89622,60 грн матеріального збитку та інші витрати, понесені у справі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2023 року у задоволенні заяви адвоката Конюшка Д. Б. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу між сторонами судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 травня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Конюшка Д. Б. в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2023 року скасовано та прийнято постанову, відповідно до якої заяву ОСОБА_2 про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 17 500 грн.

Не погодившись з рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2022 року та додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2023 року, ОСОБА_1 03 серпня 2023 року направив засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати судові рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин Постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року №755/18006/15ц, яка не має відношення до спірних правовідносин. При цьому, вважає, що до даних правовідносин має застосовуватись Постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, відповідно до якої до розгляду справи необхідно залучення страхової компанії.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2022 року, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

31 серпня 2023 року ухвалою Київського апеляційного суду у прийнятті до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2023 року відмовлено.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що саме на страховика відповідача, ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», законодавством покладено обов`язок по відшкодуванню шкоди у межах суми страхового відшкодування, визначеного страховим полісом за № 181274592.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів звернення позивача чи відповідача до страховика з заявою про настання страхового випадку та, відповідно, визнання ДТП страховим випадком і виплату страхового відшкодування у певному розмірі чи відмову у визнанні таким та, відповідно, відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування. Окрім того, безпосередньо в судовому засіданні 21 грудня 2022 року представник позивача підтвердив факт не звернення ОСОБА_1 до страхової компанії з метою отримання страхового відшкодування з підстав настання ДТП 02 січня 2020 року.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 02 січня 2020 року о 12 год. 40 хв. в м. Бориспіль на перехресті вул.. С.Камінського - вул. Л.Толстого, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Л. Толстого, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. С.Камінського не надав переваги у русі автомобілю марки Renault, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок сталась ДТП, від якої обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2020 року у справі за № 359/276/20 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Судове рішення набрало законної сили 23 березня 2020 року.

25 січня 2021 року постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області провадження у справі за № 359/3226/20 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року постанову суду І інстанції від 25 січня 2021 року залишено без змін Даними судовими рішеннями визнано винуватість ОСОБА_2 у скоєнні ДТП від 02 січня 2020 року. Дані судові рішення набрали законної сили.

З матеріалів справи убачається, що на момент вчинення ДТП цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА». Наведене підтверджується діючим станом на 02 січня 2020 року полісом за № 181274592 щодо автомобіля д.н.з. НОМЕР_2 .

За замовленням ОСОБА_1 від 16 січня 2020 року суб`єкт оціночної (експертної) діяльності СПД ОСОБА_4 19 лютого 2020 року зробив висновок експерта № 012/20 за результатами проведення авто товарознавчого дослідження автомобіля Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП 02 січня 2020 року автомобіля станом на 16 лютого 2020 року становить 148277 грн. 83 коп.; вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 94339 грн. 55 коп., в тому числі ПДВ 13851 грн. 59 коп.; розмір матеріального збитку становить 94339 грн. 55 коп.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним

із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають

з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами

за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону ).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20).

Ураховуючи висловлену Великою Палатою Верховного Суду правову позицію, яка є сталою на протязі тривалого часу, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що потерпілий має право вибору і пред`явлення позову до винної особи є його абсолютним правом, безпідставними.

У Законі № 1961-IV наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи,

які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. А тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

При цьому, слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою-п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга, четверта статті 14 ЦК України).

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи прав інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17, від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15.

Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вважав, що оскільки у спірних правовідносинах цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА», покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію викладену в постановах Верховного Суду України від 14 лютого 2018 у справі 754/1114/15-ц та від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки у даній справі встановлено інші обставини, ніж ті, що були предметом дослідження у справі № 359/3360/21.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого ухвалено законне та обґрунтоване рішення про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги таких висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Апеляційний суд також ураховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2022 року залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367-368, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С.В. Кулікова

В.А. Нежура