Справа № 752/1225/23
Провадження № 2/752/980/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

07.03.2024 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.

за участю секретаря - Бєляєвої К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позов обґрунтований тим, що 04.11.2021 позивач уклав договір позитки, за яким передав відповідачу грошові кошти в сумі 787300 грн., що згідно курсу Національного Банку України станом на 04.11.2021 в еквіваленті становило 30000 доларів США. До моменту укладання договору позики від 04.11.2021 позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 15000 доларів США за попередньою усною домовленістю, при укладанні договору позики від 04.11.2021 сторони досягли спільної згоди щодо включення вищевказаної суми грошових коштів до основної суми позики розміром 30000 доларів США. Окрім цього, відповідач зобов`язаний був сплачувати 2,5% щомісяця від суми грошових коштів у розмірі 30000 доларів США. 12.01.2022 позивач уклав договір позики, за яким передав відповідачу грошові кошти у сумі 1650558,00 грн, що згідно курсу Національного Банку України станом на 12.01.2022 в еквіваленті становило 60000 доларів США. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався передати позивачу грошові кошти у сумі, які еквівалентна 60000 доларів США у строк до 12.01.2023, при цьому повернення позики мало здійснюватися до 12 числа кожного місяця рівними частинами готівковим шляхом, щомісячна сума грошових коштів рівна 5000 доларів США. Також, відповідач зобов`язаний був сплачувати 2,5% щомісяця від загальної суми позики в доларах США. Відповідач не виконав свої зобов`язання у строки передбачені договором позики від 04.11.2021 та договором позики від 12.01.2022 та борговою розпискою від 12.01.2022, окрім цього не здійснив жодного платежу та не повернув кошти встановлені договорами.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 1316470,50 грн та 2,5% відсотки у розмірі 106013,55 грн від вказаної суми згідно договору позики від 04.11.2021; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 2194116,00 грн та 2,5% відсотки у розмірі 590342,55 грн від вказаної суми згідно договору позики від 12.01.2021; стягнути з відповідача на користь позивача моральну компенсацію у розмірі 90000,00 грн; стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить провести розгляд справи за відсутності сторони позивача та проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив.

Враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явилася, відзиву не подала, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії».

Європейський суд з прав людини у справі «Каракуця проти України» зазначив, що неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Відповідно до положення ст. 247 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6, 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення та враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом розгляду вказаної справи є стягнення боргу за договорами позики від 04 листопада 2021 року та від 12 січня 2022 року.

04 листопада 2021 року Позивач уклав договір позики за яким передав Відповідачу грошові кошти в сумі 787300 (сімсот вісімдесят сім тисяч триста) гривень 00 копійок, що згідно курсу Національного Банку України станом на 04 листопада 2021 року в еквіваленті становило 30000 (тридцять тисяч) доларів США.

До моменту укладання договору позики від 04 листопада 2021 року Позивач передав Відповідачу грошові кошти у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США за попередньою усною домовленістю, при укладанні договору позики від 04 листопада 2021 року сторони досягли спільної згоди щодо включення вищевказаної суми грошових коштів до основної суми позики розміром 30000 (тридцять тисяч) доларів США.

Відповідно до умов договору позики від 04 листопада 2021 року Відповідач зобов`язався передати Позивачу до 04 квітня 2022 року грошові кошти у сумі, яка еквівалентна 45000 (сорока п`яти тисячам) доларів США, при цьому повернення позики мало здійснюватися рівними частинами готівковим шляхом.

Окрім цього Відповідач був зобов`язаний сплачувати 2.5 % щомісяця від суми грошових коштів у розмірі 30000 (тридцять тисяч) доларів США.

12 січня 2022 року Позивач уклав договір позики за яким передав Відповідачу грошові кошти в сумі 1650558 (один мільйон шістсот п`ятдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок, що згідно курсу Національного Банку України станом на 12 січня 2022 року в еквіваленті становило 60000 (шістдесяти тисяч) доларів США.

Відповідно до умов договору Відповідач зобов`язався передати Позивачу грошові кошти у сумі, яка еквівалентна 60000 (шістдесяти тисячам) доларів США у строк до 12 січня 2023 року, при цьому повернення позики мало здійснюватися до 12 числа кожного місяця рівними частинами готівковим шляхом, щомісячна сума грошових коштів рівна 5000 (п`яти тисячам) доларів США.

Окрім цього Відповідач був зобов`язаний сплачувати 2.5 % щомісяця від загальної суми позики в доларах США.

На виконання умов Договорів позики позивач кошти передав, а відповідач кошти прийняв, що підтверджується поданими позивачем до суду копію квитанції №9544-43ЕК-457А-6Р4С від 04 листопада 2021 року та копією розписки відповідача 12 січня 2022 року.

Проте у визначені договорами позики строки Відповідач гроші не повернув, окрім цього не здійснив жодного платежу та не повернув грошові кошти встановлені Договорами.

Невиконання відповідачем умов договору позики в частині повернення грошових коштів, зумовило звернення позикодавця з відповідним позовом до суду для захисту своїх прав та стягнення з судовому порядку суми грошових коштів, а саме: 1316470 (один мільйон триста шістнадцять тисяч чотириста сімдесят) гривень 50 копійок і 2.5% у розмірі 106013 (сто шість тисяч тринадцять) гривень 55 копійок згідно договору позики від 04 листопада 2021 року та 2194116 (два мільйони сто дев`яносто чотири тисячі сто шістнадцять) гривень 00 копійок і 2.5 % у розмірі 590342 (п`ятсот дев`яносто тисяч триста сорок дві) гривні 55 копійок згідно договору позики від 12 січня 2022 року, отже загальна сума заборгованості за Договорами становить 3980635 (три мільйони дев`ятсот вісімдесят тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 10 копійок.

На спростування вищезазначеного відповідачем жодних належних та допустимих доказів суду не надано.

Окрім того, листом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» № 16-1-04/26286 від 12.10.2023 повідомлено суд, що на теперішній час в банку відсутні відкриті рахунки та кошти ОСОБА_2 . Рахунок було закрито в 2014 році.

У відповідь на запит суду, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів надіслала лист № 59356 від 24.10.2023, в якому повідомила, що станом на звітну дата, за ОСОБА_2 сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка та інші механізми не зареєстровано.

Листом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль» № 81-15-9/8286 від 05.10.2023 повідомлено суд, що за наданими на ім`я ОСОБА_2 - рахунків не знайдено.

Листом АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0./7-231018/60843 від 18.10.2023 надано запитувану інформацію щодо рахунків ОСОБА_2 .

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Керуючись ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зі змісту ст. 1049 ЦК України, вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Керуючись ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягають грошові кошти в сумі 1316470,50 грн та 2,5% відсотки у розмірі 106013,55 грн від вказаної суми згідно договору позики від 04.11.2021; грошові кошти в сумі 2194116,00 грн та 2,5% відсотки у розмірі 590342,55 грн від вказаної суми згідно договору позики від 12.01.2021.

Щодо компенсації моральної шкоди суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач оцінює моральну шкоду, що йому завдана незаконними діями Відповідача, в розмірі 90000,00 грн.

Пунктом 2 частини 2 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У частині 3 статті 23 ЦК України зазначається, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди встановлюється судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач стверджує, що моральна шкода виникла в нього внаслідок обману та незаконних дій Відповідача, отже, не може викликати сумніву те, що Позивачу завдано моральної шкоди в чому і проявляється причинний зв`язок між моральною шкодою, що завдана, та протиправною (незаконною) поведінкою Відповідача.

Згідно зі статтею 46 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського Суду є обов`язковим для держав-учасниць Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає моральна шкода у розмірі 90000,00 грн.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

У статті 137 ЦПК України визначені витрати на професійну правничу допомогу:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

ОСОБА_1 надавалась правнича (правова) допомога адвокатом Куриленко Олександрою Артемівною на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги, який укладений на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 22/09-23 від 22.09.2023.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, підлягає задоволенню.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса для кореспонденції: АДРЕСА_3 ) грошові кошти у розмірі 3 980 635 (три мільйони дев`ятсот вісімдесят тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 10 копійок, з яких: 1316470 (один мільйон триста шістнадцять тисяч чотириста сімдесят) гривень 50 копійок і 2.5% у розмірі 106013 (сто шість тисяч тринадцять) гривень 55 копійок згідно договору позики від 04 листопада 2021 року та 2194116 (два мільйони сто дев`яносто чотири тисячі сто шістнадцять) гривень 00 копійок і 2.5 % у розмірі 590342 (п`ятсот дев`яносто тисяч триста сорок дві) гривні 55 копійок згідно договору позики від 12 січня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса для кореспонденції: АДРЕСА_3 ) моральну компенсацію у розмірі 90000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса для кореспонденції: АДРЕСА_3 ) понесені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 155000 (сто п`ятдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса для кореспонденції: АДРЕСА_3 ) понесені судові витрати у вигляді суми судового збору у розмірі 29623 (двадцять дев`ять тисяч шістсот двадцять три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю.Ю. Мазур