Справа № 308/2273/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

секретаря судового засідання Микуланинець О.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

предствника позивача - адвоката Перегінець О.Г.,

представника прокуратури Романюк Д.В.,

представника ТУ ДБР розташованого у місті Львові - Онищак М.П.,

представника Державної казначейської служби України - Бардашевської Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі: Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львів, Закарпатської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органів державної влади, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Держави України в особі: ТУ ДБР, розташованого у м. Львів, Закарпатської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органів державної влади.

В обґрунтовування позовних вимог зазначає, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №7621 від 25.02.2008 року. В будинку зареєстровані та проживають члени її родини: чоловік ОСОБА_2 , доньки: ОСОБА_3 , 2003 року народження, ОСОБА_4 , 2005 року народження, ОСОБА_5 , 2015 року народження, а також мати чоловіка ОСОБА_6 , 1936 року народження.

Вказує, що 08.09.2017 року вона з родиною перебувала на відпочинку за містом і близько 24 години вечора їй повідомили родичі, що її будинок оточений невідомими особами, а працівники пожежно-рятувальної служби виламують двері. Оскільки ні відносно неї, а ні відносно членів родини не порушено жодних кримінальних проваджень, вони з чоловіком терміново повернулися додому для з`ясування обставин справи.

Зазначає, що коли вони приїхали додому то побачили, що вхідні двері будинку за адресою АДРЕСА_1 , були виламані, в хаті перебувало шість невідомих осіб, які проводили обшук. Після спілкування із слідчим нею було встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2017 року у справі №308/8856/17 надано дозвіл на проведення обшуку житлового приміщення за місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач наголошує, що будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , є окремими будинками, які належать їй на праві приватної власності, розташовані окремо, що підтверджується протоколом огляду місця події, здійсненого в ході розгляду кримінального провадження.

Оскільки нею та адвокатом було встановлено, що обшук проводиться не в будинку, який зазначений в ухвалі слідчого судді, ними було здійснено виклик на лінію 102 та повідомлено про вчинення злочинів, а саме: незаконне проникнення в житло та незаконне проведення обшуку.

Зауважує, що незабаром до будинку прибула слідчо-оперативна група в складі 5 чоловік, яка встановила проведення обшуку в будинку АДРЕСА_1 , а не АДРЕСА_1 , як було зазначено в ухвалі слідчого судді, і оперативні працівники, які були допитані в ході досудового розслідування, були присутні в будинку до завершення незаконного обшуку та після його завершення було прийнято заяву про вчинення злочину. В ході проведення обшуку осіб, що його здійснювали, було повідомлено про неправомірні дії, здійснено ряд дзвінків на гарячі лінії СБУ, МВС та Урядову гарячу лінію щодо здійснення посадовими особами правоохоронних органів незаконних дій.

Однак, не зважаючи на вжиті нею заходи, обшук припинений не був, були вилучені речі, які не були зазначені в ухвалі суду та відповідно за ухвалою слідчого судді були їй повернуті. Будь-яких незаконних речей або предметів в будинку знайдено не було. З часу проведення обшуку по теперішній час ні вона, ні її чоловік не були та не є фігурантами будь-яких кримінальних проваджень та не залучались до таких навіть у якості свідків.

Зважаючи на вказані обставини, позивач звернулась до Хустського МРВ УМВС України в Закарпатській області та Хустської місцевої прокуратури із заявами-повідомленнями про злочини, передбачені ч. 2 ст. 162 КК України.

Позивач вказує, що після внесення кримінальних проваджень до ЄРДР, вони були об`єднані в одне під №0000016. В ході тривалого здійснення досудового розслідування вказане кримінальне провадження неодноразово змінювало підслідність та закривалося, однак постанови слідчого про закриття кримінального провадження скасовувались.

Наголошує, що після скасування постанов слідчого, в ході подальшого здійснення досудового розслідування слідчим не було взято до уваги вказівки слідчого судді та здійснювалось розслідування неефективно, слідчим не прийнято жодного процесуального рішення стосовно проникнення до житла та не наведено мотивів відхилення тверджень заявника. Також слідчим систематично ігнорувались інші вказівки слідчого судді щодо недоліків здійснення досудового розслідування.

Позивач зазначає, що все ці дії тривають вже більше шести років, і вона маючи на той час на утриманні трьох неповнолітніх дітей, змушена була витрачати більшу частину свого часу та коштів на адвокатів, несла витрати в тому числі по пересилці рекомендованих листів. Тривале нехтування законом, ненадання відповідей, затягування слідства, формальний підхід до виконання слідчим своїх посадових обов`язків, неможливість домогтися законного та справедливого рішення, погано вплинуло на її фізичний та психологічний стан.

Вказує, що у 2020 році, після неодноразового звернення до Закарпатської обласної прокуратури з приводу халатного відношення змінених процесуальних керівників у даному кримінальному провадженні, позивача було повідомлено, що процесуальне керівництво у даному провадженні здійснюється аж 11 прокурорами, не зважаючи на що слідство у справі триває по теперішній час, жодна постанова про закриття кримінального провадження не була скасована процесуальним керівництвом, натомість всі були скасовані слідчими суддями, як незаконні.

Зауважує, що вона має право на відшкодування шкоди від держави за те, що досудове розслідування проводиться тривалий час і є неефективним, що підтверджено чисельними ухвалами слідчих суддів. Тобто, її право порушено, в тому числі внаслідок неефективного розслідування кримінальної справи особами, які здійснюють свої офіційні повноваження. Разом з тим, на переконання позивача, вона має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного розслідування злочину, де вона є потерпілою особою.

Враховуючи викладене, просить стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь грошову компенсацію у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Не погоджуючись із позовними вимогами, керівником Закарпатської обласної прокуратури було подано відзив на позов у якому останній вказав, що позовні вимоги позивача є безпідставними, обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог нею не доведено, а тому такі не підлягають до задоволення.

На підтвердження заперечень зазначив наступне. Так, позивач просить стягнути з Держави Україна на її користь 500 тис грн. грошової компенсації у зв`язку надмірною тривалістю кримінального провадження. Підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем у позові зазначено протиправну бездіяльність правоохоронних органів та незаконність прийнятих рішень, які за її переконанням, підтверджено ухвалами слідчих суддів про задоволення її скарг в рамках кримінального провадження №0000016.

Вказує, що свої позовні вимоги мотивує тим, що їй було нанесено моральну шкоду протиправною бездіяльністю органів державної влади, зокрема через неефективне та занадто тривале розслідування кримінальної справи особами, які здійснюють свої повноваження. Зазначає, що ситуація, яка склалася повністю змінила її життєвий розпорядок, оскільки багато часу витрачала на процесуальні процедури. Психологічний стан погіршився також через усвідомлення того, що державні органи не повинні так працювати і система повинна працювати для людини і не принижувати її.

Наголошує, що під час здійснення досудового розслідування органом досудового розслідування проводились слідчі (розшукові) та процесуальні дії, спрямовані на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та виконання ухвал слідчих суддів, якими скасовувались постанови про закриття кримінального провадження, зокрема, допитано 21 свідка у тому числі неодноразово (тричі) допитано працівників УСБУ у Закарпатській області. Також за клопотанням дотерпілої ОСОБА_1 , слідчим додатково допитано як свідка слідчого - прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 . За наслідками розслідування вказаного кримінального провадження за неналежне здійснення своїх повноважень, посадові особи органу досудового розслідування та (або) прокуратури до відповідальності не притягувались. Порушення розумних строків при вчиненні процесуальний дій чи прийнятті рішень, розгляді клопотань та/чи скарг ОСОБА_1 не допускались.

Прокурор вказує, що порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано главою 26 КПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчо судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги. Вказана норма не передбачає можливості визнати рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування незаконними чи протиправними.

Сам факт винесення слідчим суддею ухвали за результатом розгляду скарги в порядку ст. 26 КПК України не встановлює незаконність чи протиправність рішення, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокуратури і не є підставою для стягнення моральної шкоди, про заподіяння якої заявляє позивач.

Крім того, притягнення слідчого, дізнавача або прокурора до цивільної відновідальності за кожне прийняте процесуальне рішення, з яким не погоджується сторона кримінального провадження, може свідчити про тиск на органи досудового слідства задля прийняття вигідного для сторони кримінального провадження рішення в будь-який спосіб.

Прокурор зауважує, що той, хто претендує на відшкодування моральної шкоди, має довести порушення його прав, наявність моральної шкоди, завданої таким порушенням та наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими обставинами.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я - позивач не зазнав каліцтва чи ушкодження здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів - протиправної поведінки щодо особисто позивача, членів її сім`ї чи близьких родичів не допущено; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна знищення чи пошкодження майна позивача відповідачами не завдано; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи - зазначені порушення відносно позивача з боку відповідачів відсутні.

Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

За такого прокурор вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження заподіяння йому шкоди відповідачем, не доведено наявність елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, не наведено обґрунтований розрахунок визначеного ним розміру моральної шкоди, що відповідно до ст. 81 ЦПК є його процесуальним обов`язком.

Враховуючи викладене, просить відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Також в матеріалах справи міститься відзив представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, зміст якого зводиться до наступного.

Відповідно до змісту позову, моральна шкода заподіяна позивачу під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000016 від 01.12.2017 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України.

В свою чергу, відповідно до обставин кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2017 в межах кримінального провадження № 0000246 надано дозвіл на проведення обшуку житлового приміщення за місцем проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 . Незважаючи на вказане, слідчі прокуратури Закарпатської області, працівники УСБУ в Закарпатській області провели обшук в будинку АДРЕСА_1 . Цей будинок також належить позивачу.

Як зазначає позивач, при наявності у матеріалах кримінального провадження відповідних доказів, слідчі ТУ ДБР у м. Львові за мовчазної згоди з прокурорами Закарпатської обласної прокуратури за шість років так і не встановили, в якому саме будинку АДРЕСА_1 чи АДРЕСА_1 проведено обшук та не пред`явлено підозри винним особам. Власне, саме внаслідок надмірної тривалості кримінального провадження і його неефективності позивачу заподіяна моральна шкода. ТУ ДБР у м. Львові вважає, що такі аргументи є голослівними та не відповідають фактичним обставинам справи.

Наголошує, що судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.

Крім того саме по собі скасування (в тому числі неодноразове) процесуальної постанови слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про безумовну неправомірність дій відповідача і завдання такими діями шкоди позивачу, оскільки таке повинно підтверджуватись обвинувальним вироком суду чи іншого рішення суду, в якому встановлено факт незаконності відповідних процесуальних дій.

Окрім цього, задоволення процесуальних звернень спрямоване на забезпечення повноти та об`єктивності здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому сама по собі ухвала слідчого судді про задоволення скарги не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди.

Інші аргументи позовної заяви зводяться до незгоди позивача з процесуальними рішеннями та діями слідчого, вчиненими у кримінальному провадженні №0000016 від 01.12.2017 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, та не можуть свідчити про заподіяння позивачу моральної шкоди.

У зв`язку з наведеним, просить в позові ОСОБА_1 до Держави України в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, Закарпатської обласної прокуратури, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. відмовити у повному обсязі.

14.07.2023 через канцелярію суду надійшли пояснення представника Державної казначейської служби України, згідно яких вона вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Також зазначила, що ухвали слідчих суддів про задоволення скарг ОСОБА_1 , на які посилається позивач у даній позовній заяві, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки даними ухвалами не встановлено неправомірність дії чи бездіяльність ні органів Державного бюро розслідувань, ні органів прокуратури.

Просила не брати до уваги інші доводи позовної заяви та відмовити у задоволенні позову.

Позивач у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви та просила суд задоволити такі у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у ній та поданих поясненнях. Додатково просила стягнути з відповідачів на її користь понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 31 600 грн.

Представник позивача також просила задоволити позовну заяву та наголосила, що порушення прав ОСОБА_1 були неодноразовими, тривали значний проміжок часу і тривають по теперішній час, а тому вважає спричинення моральної шкоди доведеним. Просила врахувати той факт, що станом на 2017 рік на утриманні позивача знаходилось троє неповнолітніх дітей, двоє з яких за шість років досудового розслідування стали повнолітніми, а також, врахувати час тривалого порушення прав позивачки, важливості для позивача питань з якими вона зверталася до відповідача для вирішення, виходячи з принципів розумності та справедливості, загальнолюдських принципів та суспільної моралі. На підставі наведеного просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Закарпатської обласної прокуратури просив відмовити у задоволені позову та підтримав відомості, викладені у візиві на позов.

Представник ТУ ДБР, розташованого у місті Львові у судовому засіданні також заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав та їх безпідставність.

Представник Державної казначейської служби України у судовому засіданні вказала на необґрунтованість позовної заяви та просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000016 від 01.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України. Заявником у вказаному кримінальному провадженні є позивач ОСОБА_1 .

З матеріалів справи встановлено, що в ході досудового розслідування ОСОБА_1 неодноразово зверталася зі скаргами на дії та бездіяльність органу досудового розслідування до слідчого судді, які були задоволені.

Так, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.05.2023 скасовано постанову слідчого Шостого відділу (з дислокацією в м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м Львів Гундера П.М. від 24.03.2023 про відмову у задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_1 від 15.03.2023, подане нею у кримінальному провадженні №0000016, та зобов`язано слідчого повторно розглянути клопотання потерпілої ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.08.2023 скасовано постанову слідчого Шостого відділу (з дислокацією в м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м Львів Гундера П.М. від 01.06.2023 про відмову у задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_1 від 15.03.2023, подане нею у кримінальному провадженні №0000016, та зобов`язано слідчого повторно розглянути клопотання потерпілої ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2023 скасовано постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові Гундер П.М. від 08 червня 2023 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000016 від 01.12.2017 року, та направлено матеріали кримінального провадження для продовження досудового розслідування.

Згідно тверджень позивача та її представника, були також задоволені і інші скарги слідчим суддею на дії та рішення слідчого, однак копії відповідних ухвал у матеріалах справи відсутні.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач посилається на незаконність і бездіяльністі посадових осіб ТУ ДБР та Закарпатської обласної прокуратури, процесуальне керівництво у даному провадженні здійснюється 11 прокурорами, вказує на тривалий час здійснення досудового розслідування (більше шести років), слідчі відмовляються виконувати вказівки слідчих суддів, не проводять інші слідчі дії та безпідставно закривають кримінальне провадження, а тому просить відшкодувати їй моральну шкоду, завдану такими діями та бездіяльністю орагну досудового розслідування.

Згідно зі ст. 56 Конституції кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені в ст. 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так, однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.

За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Отже, в ухвалах слідчих суддів за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Слідчий суддя здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Проте, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Суд зазначає, що позивач не довела належними і допустимими доказами факт завдання їй моральної шкоди внаслідок тривалості та неефективності здійснення досудового розслідування, натомість права ОСОБА_1 , про порушення яких остання вказувала, а саме відмови у задоволенні її клопотань та закриття кримінального провадження, за її заявою були відновлені шляхом оскарження дій/бездіяльності слідчого в порядку, визначеному КПК України.

Сам по собі факт задоволення слідчим суддею скарг позивача та покладення на слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією в м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у м Львові обов`язку розглянути клопотання ОСОБА_1 та скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження, не підтверджує заподіяння шкоди позивачу, а також не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю слідчого ТУ ДБР, яка виразилась у негативному для позивача розгляді клопотань, закритті кримінального провадження, та настанням шкоди.

Твердження про завадання позивачу моральної шкоди саме внаслідок тривалості та неефективності здійснення досудового розслідування не знайшли свого підтвердження та суд зазначає, що згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

За такого, доводи позивача про те, що слідчий здійснив процесуальні дії з порушенням процесуального закону та несвоєчасно, а тому повинен нести цивільно-правову відповідальність, не можуть бути задоволені через не доведення усіх складових деліктної відповідальності.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховний Суду в постановах у справі №638/8636/17-ц від 13.05.2020 та у справі №686/13212/19 від 19.03.2020.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення за безпідставністю та не доведеністю по суті, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 13, 15-16, 76, 81, 82, 85, 141, 258, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі: Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львів, Закарпатської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органів державної влади залишити без задоволення.

Повний текст рішення складено 09.02.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Т.Р. Деметрадзе