КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/7873/22 Головуючий у суді І інстанції Белоконна І.В.
Провадження № 22-ц/824/1294/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк» про розірвання договору,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк»), в якому просив розірвати договір про надання банківських послуг від 01 серпня 2018 року, який укладений між ним та відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 01 серпня 2018 року між ним та АТ «Універсал Банк» було укладено договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг.

01 серпня 2022 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив розірвати договір про надання банківських послуг від 01 серпня 2018 року та закрити розрахунковий рахунок: НОМЕР_1 , який відкритий в AT «Універсал Банк», номер картки НОМЕР_2 .

10 вересня 2022 року він отримав відповідь відповідача від 31 серпня 2022 року № 46074, якою останній відмовив йому у розірванні договору.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права, оскільки, на його думку, відкритий клієнтом картковий рахунок повинен бути закритий за заявою клієнта в будь-який час, адже таке право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував положення статті 1075 ЦК України та Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів № 492, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 01 квітня 2019 року № 56), відповідно до яких право клієнта на розірвання договору банківського рахунку та закриття карткового рахунку в односторонньому порядку є безумовним.

Аналогічний висновок закріплений у постановах Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 519/875/14-ц та від 22 грудня 2021 року у справі № 639/7165/20.

Відповідач безпідставно вважає чинним договір між сторонами, незважаючи на подану заяву позивача про його розірвання, і протиправно не закриває рахунок, відкритий для обслуговування цього договору, в тому числі з урахуванням того, що Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, додатками до яких є Тарифи та Паспорт споживчого кредиту «Картка monodank», не підписані позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви,та належною підставою для списання відсотків за користування грошовими коштами, а також свідчити про наявність заборгованості на картковому рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Універсал Банк» - адвокат Яковлев О.С. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку наданим сторонам доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Свої заперечення обґрунтовує зокрема тим, що позивач не довів порушення його прав зі сторони банку, оскільки надсилаючи заяву про розірвання договору про надання банківських послуг та закриття розрахункового рахунку звичайним листом, ОСОБА_1 не виконав всі вимоги закону та умови укладеного між сторонами договору в частині ідентифікації клієнта банку, а наявна заборгованість договором про надання банківських послуг від 01 серпня 2018 року у розмірі 37 982,20 грн унеможливлює його розірвання та закриття рахунку, що обумовлено пунктами 4.2.16, 4.4.8, 10.1, 10.4.2 Умов і правил.

Не підлягають до застосуванню до спірних правовідносин висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 519/875/14-ц, на яку посилається позивач, оскільки у цій справі інший суб`єктний склад та предмет спору, а також у зв`язку із тим, що норми права, які лягли в основу цієї постанови, вже втратили чинність.

Правовідносини, які наразі існують між сторонами, в тому числі й щодо відкриття поточного рахунку, випуску платіжної картки, встановлення кредитного ліміту, надання у користування грошових коштів у межах кредитного ліміту, нарахування процентів за користування коштами є наслідком вже укладеного договору про надання банківських послуг від 01 серпня 2018 року, який позивачем певний час виконувався, що само по собі є підтвердженням його укладення та прийняття умов цього договору позичальником. Отже, подання до суду цього позову ОСОБА_1 є підтвердженням ухилення останнього від виконання зобов`язань перед АТ «Універсал Банк» зі сплати заборгованості за кредитним договором.

При цьому, першим абзацом тексту своєї позовної заяви позивач визнавав факт укладення договору про надання банківських послуг від 01 серпня 2018 року та просив суд розірвати його, але в тексті апеляційної скарги ОСОБА_1 вже заперечує факт укладення договору і форми його укладення, а також заперечує щодо права банку на нарахування відсотків за користування кредитними коштами, зазначаючи про нібито неправомірність такого нарахування та списання відсотків банком. Таким чином, з вищевказаних дій ОСОБА_1 вбачається суперечлива поведінка його попередніх заяв та тверджень, що є неприпустимим. Крім того, позивач в апеляційній скарзі протиправно зазначає інші підстави позову, які не були заявлені ним при поданні позовної заяви, а отже не були предметом спору у суді першої інстанції, як підставу для скасування законного та обґрунтованого рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - адвокат Яковлев О.С. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомив, тому колегія суддів дійшла висновку, що його неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача в судовому засіданні,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із веб-сайтом за посиланням https://www.monobank.ua/, що належить АТ «Універсал Банк», на ньому розміщено відповідний алгоритм дій, які первинно повинен вчинити бажаючий для одержання картки Monobank | Universal Bank.

01 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання та використання для особистих потреб електронного платіжного засобу - платіжної картки monobank (з кредитним лімітом до 100 000,00 грн), надав відповідні копії персональних документів, підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Monobank| UniversalBank» та у серпні 2018 року йому була активована віртуальна карта monobank.

Позивач на дату підписання анкети-заяви отримав у мобільному додатку Умови і правила, Тарифи із повною інформацією щодо надання банківських послуг за цим продуктом і був з такими документами ознайомлений. Не здійснивши дій у мобільному додатку щодо ознайомлення із документами (отриманими примірниками) позивач не міг технічно натиснути кнопку «Далі» і перейти до наступної дії (опції у мобільному додатку).

У анкеті-заяві зазначено, що позивач погодився з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтверджує проставленням власноручного підпису під цією анкетою-заявою і зобов`язується виконувати його умови (пункт 2).

Відповідно до пункту 3 анкети-заяви підписанням цього договору позивач підтверджує, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Підписанням анкети-заяви ОСОБА_1 як клієнт засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису (пункт 6).

Відповідно до пункту 11 анкети-заяви усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

Із роздруківки із сайту щодо алгоритму дій позивача встановлено, що останній пройшов відповідну перевірку поданих документів, завантажив мобільний додаток та пройшов процедуру ознайомлення із умовами у повному обсязі, внаслідок чого відповідач видав платіжну картку НОМЕР_2 .

Таким чином суд першої інстанції встановив, що 01 серпня 2018 року між сторонами шляхом підписання позивачем анкети-заяви було укладено договір про надання банківських послуг.

Відповідно до підпункту 4.4.8. пункту 4.4.4 Права та обов`язки сторін розділу І «Загальні умови» Умов і правил клієнт має право у будь-який момент відмовитися від виконання договору, попередньо погасивши всю наявну перед банком заборгованість, а також витребувати всі належні йому грошові кошти і надати заяву до банку про закриття своїх рахунків.

Як вбачається з виписки про рух коштів по рахунку позивача НОМЕР_1 в AT «Універсал Банк», його заборгованість станом на 18 жовтня 2022 року складає 37 982,20 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір про надання банківських послуг від 01 серпня 2018 року містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його електронним підписом про прийняття пропозиції укласти договір. Окрім цього, станом на дату звернення до відповідача, а також станом на 18 жовтня 2022 року ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ «Універсал Банк» за вказаним договором, а отже у відповідності до Умов і правил відповідач не має права закривати рахунок клієнта та розривати договір.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , у тому числі анкету-заяву разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які були надані банком позичальнику через мобільний застосунок, було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позивача.

Позивач не заперечував укладення з банком договору про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви від 01 серпня 2018 року електронним засобом зв`язку, встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та користування кредитними коштами.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Проте, доказів того, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 01 серпня 2018 року припинились, матеріали справи не містять.

Позовних вимог про розірвання кредитного договору з підстав, передбачених статтями 651, 652 ЦК України, у цій справі заявлено не було.

В обґрунтування своїх вимог щодо розірвання договору про надання банківських послуг від 01 серпня 2018 року, який укладений між ним та відповідачем, позивач послався виключно на статтю 1075 ЦК України, відповідно до якої договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час, оскільки таке право на розірвання договору в односторонньому порядку є безумовним.

Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вказаних вимог як необґрунтованих, оскільки положення статті 1075 ЦК України передбачають розірвання договору банківського рахунку, а не кредитного договору, який укладений між сторонами.

Крім того, Інструкція про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів № 492, затверджена постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, втратила чинність на підставі постанови Правління Національного банку України від 13 червня 2022 року № 118.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 519/875/14-ц та від 22 грудня 2021 року у справі № 639/7165/20, оскільки ці постанови прийняті у справах, які за змістом правовідносин, правових підстав позовів і встановлених обставин є відмінними, ніж у справі, яка переглядається.

Зокрема, у вказаних справах суди розірвали договір банківського рахунку (зобов`язали видати довідку про закриття карткового рахунку), укладений фізичними особами із ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав того, що зобов`язання за кредитними договорами припинились у зв`язку з виконанням позичальниками рішень судів про дострокове стягнення з них заборгованості за кредитним договором.

Однак, у справі, яка переглядається, позивач просив розірвати договір про надання банківських послуг від 01 серпня 2018 року без спростування ним обставин наявності/відсутності заборгованості перед АТ «Універсал Банк» за вказаним договором, а отже у відповідності до Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для розривання кредитного договору в судовому порядку відповідно до положень статті 1075 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду про належне укладення договору та досягнення між сторонами згоди з усіх істотних його умов суперечить судовій практиці, а саме постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), не є релевантними, виходячи зі змісту вказаної постанови та установлених обставин спірних правовідносин.

У даному випадку послідовність укладення договору про надання банківських послуг ПАТ «Універсал Банк» в рамках проекту «Monobank» передбачає, що без ознайомлення з умовами та тарифами, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 встановлені інші обставини щодо укладання кредитного договору у паперовій, а не в електронній формі

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, посилання апеляційної скарги про неврахування судом правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, безпідставні.

Заповненням анкети-заяви позивач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 01 серпня 2018 року, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Позивач безсумнівно розумів зміст та характер надаваних йому банківських послуг, бо тривалий час користувалася наданим йому кредитним лімітом, здійснюючи використання наданих кредитних коштів для задоволення власних потреб.

Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні позивачем спірних правовідносин та положень законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат позивача не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.О. Писана

Д.О. Таргоній