КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3705/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про зобов`язання вчинити дії, -

установив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до АТ «ОТП Банк», ТОВ «Ддіжи Фінанс» про зобов`язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 липня 2006 року між нею та АКБ «Райффайзен Україна», правонаступником якого був AT «ОТП Банк», укладено кредитний договір №ML-009/494/2006, відповідно до умов якого їй було надано кредит в сумі 300000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позивачки перед АКБ «Райффайзен Україна» за вказаним кредитним договором між ними укладені договори іпотеки №PCL-009/494/2006 від 04 липня 2006 року та №PCL-009/494/2006/1 від 28 липня 2006 року, згідно з умовами яких позивачкою передано в іпотеку належне їй нерухоме майно.

Позивачка зазначає, що 30 липня 2021 року зі змісту отриманої вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» про усунення порушення в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» №1/2607-11 від 26 липня 2021 року, їй стало відомо, що 14 травня 2021 року між AT «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги, який посвідчено ПН КМНО Шевченко I.Л. та зареєстровано в реєстрі за №1831, відповідно до якого право грошової вимоги за укладеним з нею кредитним договором №ML-009/494/2006 від 04 липня 2006 року та право іпотекодержателя за договорами іпотеки до нього, перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

При цьому, позивачка зауважує, що до вказаної вимоги не було додано жодних належних доказів переходу до ТОВ «Діджи Фінанс», як нового кредитора, прав вимоги, а тому нею з метою отримання цих доказів направлялись на адресу ТОВ «Діджи Фінанс» та AT «ОТП Банк» письмові звернення, однак на час звернення до суду із даним позовом, запитувані докази на адресу позивачки не надходили.

Посилаючись, що належні докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні необхідні їх, як боржнику, для здійснення захисту своїх прав, однак такі докази відповідачами, як сторонами вказаного правочину, на її звернення не надавались, позивачка вважає, що за таких обставин виникла необхідність у зобов`язанні відповідачів їх надати, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Просила суд, зобов`язати АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» надати їй належним чином завірену копію договору про відступлення права вимоги (з усіма необхідними додатками до нього), посвідченого ПН КМНО Шевченко І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №1831, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №МL-009/494/2006 від 04 липня 2006 року та право іпотекодержателя за договорами іпотеки №РСL-009/494/2006 від 04 липня 2006 року, №РСL-009/494/2006/1 від 28 липня 2006 року перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс», та на підставі якого ПН КМНО Шевченко І.Л. було проведено державну реєстрацію за ТОВ «Діджи Фінанс», як іпотекодержателем, права обтяження речових прав за договором іпотеки №РСL-009/494/2006 від 04 липня 2006 року на будинок за номером АДРЕСА_1 , а також інші належним чином завірені копії доказів переходу від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «Діджи Фінанс» (як нового кредитора) прав за зобов`язаннями по вказаному кредитному договору та договорами іпотеки, у тому числі детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року, вказаний позов було задоволено.

Зобов`язано АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» надати ОСОБА_1 належним чином завірену копію договору про відступлення права вимоги (з усіма необхідними додатками до нього), посвідченого ПН КМНО Шевченко І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №1831, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №МL-009/494/2006 від 04 липня 2006 року та право іпотекодержателя за договорами іпотеки №РСL-009/494/2006 від 04 липня 2006 року, №РСL-009/494/2006/1 від 04 липня 2006 року перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс», та на підставі якого ПН КМНО Шевченко І.Л. було проведено державну реєстрацію за ТОВ «Діджи Фінанс», як іпотекодержателем, права обтяження речових прав за договором іпотеки №РСL-009/494/2006 від 04 липня 2006 року на будинок за номером АДРЕСА_1 , а також інші належним чином завірені копії доказів переходу від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «Діджи Фінанс» (як нового кредитора) прав за зобов`язаннями по вказаному кредитному договору та договорами іпотеки, у тому числі детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що пунктом 2.4.1 Договору про відступлення права вимоги передбачено, що первісний кредитор протягом п`яти календарних днів з моменту набуття чинності цим договором зобов`язується надіслати позичальнику повідомлення про відступлення прав за кредитним договором на користь нового кредитора.

Нормами чинного законодавства та умовами договору про відступлення права вимоги не передбачено обов`язку нового кредитора щодо надання боржнику саме копії договору про відступлення права вимоги, а лише направлення відповідного повідомлення.

В ході судового розгляду справи судом було встановлено, що позивачкою надано до матеріалів справи повідомлення АТ «ОТП Банк» від 14 травня 2021 року №73-1-73-2-3-4/6288, про те, що останню повідомлено про відступлення ТОВ «Діджи Фінанс» прав вимоги за кредитним договором №ML-009/494/2006 від 04 липня 2006 року, а також договорам поруки №SR-009/494/2006 від 04 липня 2006 року та договорами іпотеки №PCL-009/494/2006 від 04 липня 2006 року, №PCL-009/494/2006/1 від 28 липня 2006 року до нього.

Судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було повністю проігноровано пояснення представника ТОВ «Діджи Фінанс» в судовому засіданні відносно того, що у позивача наявна копія договору про відступлення права вимоги, з огляду на таке.

У липні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-009/494/2006 від 04 липня 2006 року (справа №760/11927/16).

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» залучено до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «ОТП Банк» на підставі договору про відступлення права вимоги від 14 травня 2021 року.

Таким чином, у матеріалах цивільної справи №760/11927/16 була наявна копія договору про відступлення права вимоги.

Як зазначив представник позивача, надаючи пояснення в рамках даної цивільної справи, що в матеріалах справи №760/11927/16 був присутній договір про відступлення права вимоги від 14 травня 2021 року при його ознайомленні з матеріалами зазначеної справи.

Таким чином, в ході судового розгляду було встановлено, що у позивача наявна копія договору про відступлення права вимоги від 14 травня 2021 року, а отже підстави для задоволення позову щодо зобов`язання ТОВ «Діджи Фінанс» надати вказаний договір, повністю відсутні.

Просило скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

01 лютого 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли пояснення представника ОСОБА_1 , в яких зазначено про правильність висновку Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2006 року між нею та АКБ «Райффайзен Україна», правонаступником якого був AT «ОТП Банк», укладено кредитний договір №ML-009/494/2006, відповідно до умов якого їй було надано кредит в сумі 300000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позивачки перед АКБ «Райффайзен Україна» за вказаним кредитним договором між ними укладені договори іпотеки №PCL-009/494/2006 від 04 липня 2006 року та №PCL-009/494/2006/1 від 28 липня 2006 року, згідно з умовами яких позивачкою передано в іпотеку належне їй нерухоме майно.

30 липня 2021 року на адресу позивачки надійшла вимога ТОВ «Діджи Фінанс» про усунення порушення в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» №1/2607-11 від 26 липня 2021 року, зі змісту якої вбачається, що 14 травня 2021 року між AT «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги, який посвідчено ПН КМНО Шевченко I.Л. та зареєстровано в реєстрі за №1831, відповідно до якого право грошової вимоги за укладеним з нею кредитним договором №ML-009/494/2006 від 04 липня 2006 року та право іпотекодержателя за договорами іпотеки до нього, перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Позивачка зазначала, що до вказаної вимоги не було додано жодних належних доказів переходу до ТОВ «Діджи Фінанс», як нового кредитора, прав вимоги, а тому позивачкою з метою отримання цих доказів направлялись на адресу ТОВ «Діджи Фінанс» та AT «ОТП Банк» письмові звернення, однак на дату ухвалення оскаржуваного рішення, запитувані докази на адресу позивачки не надходили.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, як боржник, згідно положень закону має право на отримання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, які їй відповідачами, як сторонами правочину, за яким відступлено право вимоги, на її письмові звернення надано не було, що свідчить про порушення прав позивачки.

Однак з такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, з огляду на наступне.

По справі встановлено, що 04 липня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №ML-009/494/2006.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором, 04 липня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки №PCL-009/494/2006, що був посвідчений ПН КМНО Русанюком З.З. та зареєстрований в реєстрі за №4861.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 липня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки №PCL-009/494/2006/1, що був посвідчений ПН КМНО Русанюком З.З. та зареєстрований в реєстрі за №5632.

Згідно до умов договорів іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, було передано наступне нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , разом з надвірними будівлями та спорудами; земельна ділянка площею 0,0784 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :69:237:0013.

14 травня 2021 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги, що посвідчено Шевченко І.Л. , ПН КМНО, зареєстрованим за №1831, відповідно до якого права грошової вимоги за кредитним договором, та право іпотекодержателя за договорами іпотеки, перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно з ч. 2 ст. 527 ЦК України, кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків не пред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Пунктом 2.4.1 договору про відступлення права вимоги передбачено, що первісний кредитор протягом п`яти календарних днів з моменту набуття чинності цим договором зобов`язується надіслати позичальнику повідомлення про відступлення прав за кредитним договором на користь нового кредитора.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції залишив поза увагою, що нормами чинного законодавства та умовами договору про відступлення права вимоги не передбачено обов`язку нового кредитора щодо надання боржнику саме копії договору про відступлення права вимоги, а лише направлення відповідного повідомлення.

Разом з тим, матеріали справи містять повідомлення АТ «ОТП Банк» від 14 травня 2021 року №73-1-73-2-3-4/6288, про те, що ОСОБА_1 повідомлено про відступлення ТОВ «Діджи Фінанс» прав вимоги за кредитним договором №ML-009/494/2006 від 04 липня 2006 року, а також договорам поруки №SR-009/494/2006 від 04 липня 2006 року та договорами іпотеки №PCL-009/494/2006 від 04 липня 2006 року, №PCL-009/494/2006/1 від 28 липня 2006 року до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільногосудочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїхвимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ОСОБА_1 не надала, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів порушення прав останньої зі сторони відповідачів по справі, що виключає наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував вищевказані норми матеріального та процесуального права, а також неналежним чином встановив дійсні, фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба