ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/250/24Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Широкової Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною скаргою.

В обґрунтування поданої скарги зазначено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 61714036 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/12009/19 від 22.10.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» боргу у розмірі 81 991,71 грн., яке 08.02.2023 року завершено на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В рамках даного виконавчого провадження була винесена постанова про арешт коштів боржниці. Даною постановою було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку у Акціонерному товаристві комерційний банк Приватбанк. Зазначеною постановою, зокрема, накладено арешт на картковий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на який скаржниця отримує пенсію, яка є єдиним її джерелом доходу для існування.

19.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до державної виконавчої служби із заявою про скасування арешту з карткового рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) на який отримує пенсію, що підтверджується випискою по картці/рахунку від 16.10.2023 року, виданого АТ КБ «ПриватБанк», однак останній листом від 24.10.2023 року відмовив у задоволені заяви.

Звернуто увагу суду, що пенсія є єдиним джерелом доходу скаржника ОСОБА_1 , загальний розмір відрахувань з пенсії не може перевищувати 20 % її розміру, а тому арешт всіх коштів у вигляді пенсійних виплат є неправомірним.

На підставі викладеного просила суд визнати неправомірними дії Першого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо накладення арешту на грошові кошти на рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ Приватбанк № 521266 ( НОМЕР_3 ) постановою про арешт коштів боржника у межах виконавчого провадження ВП № 61714036. Зобов`язати Перший відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт грошових коштів на рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ Приватбанк № 521266 ( НОМЕР_2 ), накладений постановою про арешт коштів боржника у межах виконавчого провадження ВП №61714036. Стягнути правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2023 року скаргу задоволено частково.

Зобов`язано Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт коштів пенсійної виплати на рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), накладений у виконавчому провадженні ВП № 61714036.

Стягнуто з Першого відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2 500,00 грн.

В іншій частині в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що звертаючись до суду з даною скаргою, заявниця вказала, що після звернення до державного виконавця з приводу накладення банком арешту на його пенсію на банківському рахунку позбавлений засобів існування, однак державний виконавець йому відмовив у знятті арешту з пенсійних виплат.

Суд виходив з того, що пенсія заявниці, після утримання з них 20% в рахунок боргу, є коштами, та на які законом заборонено звернення стягнення та накладення арешту. У зв`язку із цим фінансовою установою допущено порушення порядку накладення арешту шляхом виконання постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 08.02.2023 року не у порядку та спосіб, визначені цією постановою, якою заборонено накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, відповідно до перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» на період до припинення чи скасування воєнного стану законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на пенсію (Закону від 15.03.2022 року № 2129 ІХ).

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 обґрунтовано звернулася до державного виконавця з приводу зняття арешту на кошти пенсії, на які заборонено стягнення за законом. Тому відмова державного виконавця у задоволенні такого звернення суперечить ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" та порушує права та законні інтереси боржника на розпорядження коштами пенсії в період воєнного стану.

В частині витрат на правничу допомогу судом зазначено, що до матеріалів справи долучений Договір про надання правової допомоги від 26.10.2023 року, додатковий договір від 16.11.2023 року, акт прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 74 від 26.10.2023 року, квитанція № 37 від 16.11.2023 року.

Відповідно додатковий договір від 16.11.2023 року фіксована вартість надання послуг складає 5000,00 грн., які сплачені позивачем, що підтверджується квитанція № 37 від 16.11.2023 року.

Вирішуючи питання про судові витрати суд дійшов висновку, що з Першого відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 2500,00 грн., тобто пропорційно до задоволених частини вимог.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції в частині стягнутих витрат на правничу допомогу, Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) оскаржив її в апеляційному порядку та зазначив, що ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає дійсним обставинам справи та наявним у ній доказам, тому просив її скасувати в частині стягнення з відділу ДВС витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не повинні підлягати задоволенню, оскільки підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені скаржником як витрати на правову допомогу, а витрати на правову допомогу не відповідають критерію розумності, співмірності та пропорційності щодо предмета оскарження.

Зазначено, що покладення на органи ДВС витрат на професійну правничу допомогу є надмірним, оскільки скорочено фінансування державних органів, зокрема і органів державної виконавчої служби. Крім того, стягнення витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в частині стягнутих витрат на правничу допомогу, а тому перегляду судом апеляційної скарги підлягає лише у даній частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржувана ухвала суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №61714036 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/12009/19 від 22.10.2019 на підставі судового наказу у справі № 712/12009/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» боргу у розмірі 81991,71 гри.

03 квітня 2020 року постановою головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 61714036.

03 квітня 2020 року головним державним виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

03 квітня 2020 року головним державним виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

07 липня 2020 року головним державним виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесені постанови про арешт рухомого, нерухомого майна та коштів боржника, що містяться на рахунках, крім коштів, на які звернення стягнення заборонено законом (рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті для отримання заробітної плати, пенсії, соціальних виплат) та належать боржнику.

07 липня 2020 року головним державним виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника.

08 лютого 2023 року державним виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесена постанова про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках, крім коштів, на які звернення стягнення заборонено законом (рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті для отримання заробітної плати, пенсії, соціальних виплат) та належать боржнику.

08 лютого 2023 року старшим державним виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку з тим, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а саме згідно закону від 15.03.2022 № 2129-ІХ «Про винесення зміни до розділу ХІІ «Прикінцеві перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації). У боржника відсутнє інше майно, на яке може бути звернуто стягнення.

19 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з рахунку з наданням банківської виписки про отримання пенсії по банківському рахунку.

24 жовтня 2023 року Першим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено у знятті арешту на кошти, оскільки заборгованість по виконавчому провадженню не була погашена, у зв`язку з цим у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник вказував, що після звернення до державного виконавця з приводу накладення банком арешту на його пенсію на банківському рахунку позбавлений засобів існування, однак державний виконавець йому відмовив у знятті арешту з пенсійних виплат.

Суд дійшов висновку про задоволення скарги в частині скасування арешту грошових коштів на рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в частині отримання пенсійних виплат.

В іншій частині скаргу судом відхилено, оскільки спірним рішення державного виконавця арешт накладався на кошти боржника, крім коштів, на які звернення стягнення заборонено законом (рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті для отримання заробітної плати, пенсії, соціальних виплат), що не порушує положення закону та права і законні інтереси боржника за умови дотримання законності при його застосуванні.

Щодо витрат на правничу допомогу

У скарзі поданій ОСОБА_1 зазначено, що орієнтовно понесені витрати на правничу допомогу складають 5000,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява№ 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)дійшла таких висновків.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

До матеріалів справи представником ОСОБА_1 адвокатом Манзар Т.В. долучено договір про надання правової допомоги від 26.10.2023 року, додатковий договір від 16.11.2023 року, акт прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 74 від 26.10.2023 року, квитанція № 37 від 16.11.2023 року.

Відповідно додатковий договір від 16.11.2023 року фіксована вартість надання послуг складає 5000,00 грн., які сплачені позивачем, що підтверджується квитанція № 37 від 16.11.2023 року.

У запереченнях на скаргу подану до суду першої інстанції Першим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не міститься доводів щодо необґрунтованості витрат на правничу допомогу.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Матеріали справи не містять клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

Отже, органом дії якого оскаржуються обґрунтованих заперечень щодо розміру судових витрат до суду першої інстанції надано не було.

Оскільки ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2023 року скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задоволено частково; колегія суддів вважає, що з відділу ДВС на користь ОСОБА_1 судом правомірно стягнуто витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2024 року.

Судді: