ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/6427/21 Номер провадження 22-ц/814/99/24Головуючий у 1-й інстанції Шарко О.П. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Дряниці Ю.В.,

судді: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 січня 2022 року у справі за позовомКомунального підприємства "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року представник КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати відповідачами наданих послуг за період з 01.01.2014 по 31.07.2021 року виникла заборгованість у розмірі 103812,11 грн., яка підлягає стягненню на користь підприємства відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» .

Просила суд стягнути з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.01.2014 по 31.07.2021 року у сумі 103812,11 грн., інфляційні витрати у розмірі 5443,26 грн., 3% річних у розмірі 2447,88 грн., а також стягнути судовий збір.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 січня 2022 року позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованості за послуги опалення та підігрів води у розмір 59234 грн. 86 коп. за період з серпня 2018 року по липень 2021 року.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» інфляційні витрати в розмірі 5443грн. 26 коп.., три відсотки річних у сумі 2447 грн. 88 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 1135 грн. з кожного

Не погодившись з рішенням районного суду, відповідач ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що місцевий суд не взяв до уваги, що відповідач не отримує послуги з «підігріву води», оскільки такі послу не передбачені діючим законодавством, що регулює відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Також вказує, що відповідач ОСОБА_4 не прописаний і не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , а тому районний суд безпідставно задовольнив позовні вимог до ОСОБА_4 , як споживача послуг за вказаною адресою.

Додаткові пояснення до апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подані 29.01.2024 року колегія суддів не враховує, оскільки вони подані з порушенням порядку та строків, визначених ст. 364 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, позивач у справі КП «ХТМ», як виконавець комунальних послуг, надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловий будинок по АДРЕСА_2

Відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, які надає КП «ХТМ» за вказаною адресою у квартирі АДРЕСА_3 .

Задовольняючи частково позовні вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем належним чином було виконано свої обов`язки з надання послуг по теплопостачанню, а отже позовні вимоги є підтвердженими належними та допустимими доказами. При цьому судом враховано заяву, подану відповідачами щодо застосування строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Як встановлено п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду Україні від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Згідно статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, у доводах апеляційної скарги, а також відзиву на позовну заяву, відповідач стверджує, що позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги до ОСОБА_3 , оскільки останній не проживає та не зареєстрований за адресою надання послуг. При цьому, вказаний довод спростовується матеріалами справи, а саме довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у тому числі сформованою на запит Фрунзенського районного суду м. Харкова. (а.с. 4, 12)

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем послуг теплопостачання ґрунтуються на припущеннях, та ані в суді першої інстанції, ані у апеляційному суді відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених доводів, що є процесуальним обов`язком сторони у справі, відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Посилання представника відповідача на невірний розрахунок заборгованості також належним чином не обґрунтований, контррозрахунок апелянтом не наданий, тому зазначений довод не заслуговує на увагу суду.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Отже, з наведеного слідує, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правомірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, правильно встановив обставини справи.

Обставин, встановлених місцевим судом, представник відповідача у апеляційній скарзі не спростував.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є тотожними позиції відповідачів, висловленій у відзиві на позовну заяву, та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Наведене вище свідчить про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Ю.В. Дряниця

Судді : Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак