Житомирський апеляційний суд
Справа №935/3968/23 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р.О.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.,

суддів: Талько О.Б., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №935/3968/23 за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про забезпечення доказів до пред`явлення позову

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2023 року, постановлену під головуванням судді Василенка Р.О. в м.Коростишеві

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року представник АТ КБ «Приватбанк»-Будьонний В.С. звернувся до суду із вказаною заявою, у якій просив суд:

-витребувати у приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мошковського Олександра Сергійовича копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-витребувати у відділу реєстрації місця проживання управління Центру надання адміністративних послуг Коростишівської міської ради або від іншого територіального органу, до повноважень якого входять питання реєстрації місця проживання фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу останнього місця реєстрації проживання померлого ОСОБА_1 , інформацію про осіб зареєстрованих за однією адресою зі спадкодавцем ( АДРЕСА_1 ) станом на дату смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування заяви зазначено,що 27.03.2006 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №б/н. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . На момент смерті ОСОБА_1 не виконав всіх взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим за вказаним вище кредитним договором залишилась заборгованість у розмірі 270 870,82 грн. АТ КБ «Приватбанк» не володіє інформацією про спадкоємців , тому позбавлений можливості захистити свої права та інтереси в судовому порядку, а відтак не може визначити підсудність майбутнього позову та виконати вимоги процесуального закону в частині зазначення у позові інформації про відповідача (відповідачів), а пред`явлення позовів до невідомих осіб, без зазначення відповідача (відповідачів) ЦПК України не допускає, а тому просив витребувати докази до подання позовної заяви.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2023 року у задоволенні заяви представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Будьонного Віталія Сергійовича про забезпечення доказів до пред`явлення позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник АТ КБ «Приватбанк» - Білоус А.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що Банком було надано до суду докази неможливості самостійно отримати відомості стосовно спадкоємців ОСОБА_2 (а саме відмова нотаріуса у наданні інформації). Заявник позбавлений можливості захистити свої права та інтереси в судовому порядку, а відтак не може визначити підсудність майбутнього позову. На даний час існує несплачена заборгованість за кредитним договором у розмірі 270870,82 грн, проте зобов`язання входять до складу спадщини, тому кредитор має право захистити своє порушене право шляхом звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості спадкодавця із спадкоємців.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 27.03.2006 підписав заяву по рахунку № НОМЕР_2 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.12).

13.09.2021 банк звернувся із претензією кредитора в порядку ст.1281 ЦК України до Коростишівської державної нотаріальної контори на суму заборгованості 851354,04 грн (а.с.13).

08.10.2021 Коростишівська державна нотаріальна контора перенаправила претензію за місцем відкриття спадщини до приватного нотаріуса Мошковського О.С. (а.с.14).

25.07.2023 приватний нотаріус Мошковський О.С. повідомив, що претензію долучено до матеріалів спадкової справи №63/2020, зміст претензії доведено до відома спадкоємця (а.с.16).

15.09.2023 приватний нотаріус Мошковський О.С. повідомив АТ КБ «Приватбанк», що надати інформацію про спадкоємців померлого не може, в силу вимог ст. 8 Закону України «Про нотаріат» (а.с.18).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» виходив з того, що вказана заява не містить належного обґрунтування відносно того, що докази, які просить забезпечити заявник, можуть бути втрачені або збирання чи їх подання стане згодом неможливим чи утрудненим. Представник заявника володіє інформацією щодо місця перебування спадкової справи №63/2020, яка зберігається у приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мошковського Олександра Сергійовича, тому підстав припускати, що цей засіб доказування може бути втрачений або отримання його копії стане згодом неможливим чи утрудненим не вбачається. Крім того, отримання матеріалів такої спадкової справи можливе на наступних стадіях судового розгляду після відкриття провадження у справі.Щодо витребування інформації про осіб зареєстрованих за однією адресою зі спадкодавцем ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , то слід звернути увагу на те, що у матеріалах доданих до заяви відсутні докази того, що заявником самостійно вживались буд-які заходи щодо отримання даної інформації. Заявником не наведено жодних доказів й не обґрунтовано неможливості одержання інформації про тих, хто проживав за адресою місця реєстрації померлого ОСОБА_1 , ураховуючи ту обставину, що під час укладання кредитних договорів кредитор не позбавлений можливості з`ясувати склад сім`ї позичальника та/або можливих поручителів.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено, серед іншого, вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (п. 4 ч. 2 ст 84 ЦПК України).

Так, метою процесуального інституту витребування доказів є допомога сторонам в отриманні доказів, які вони не можуть одержати самостійно, що підтверджується обов`язком особи, яка заявляє клопотання про витребування доказів, долучити до нього відомості про неможливість отримання таких доказів особисто.

Відповідно до ч.4 ст.84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку , встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відповідно до частини другої статті 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно із частиною третьою статті 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Вимоги, що ставляться до форми та змісту заяви про забезпечення доказів, визначені положеннями статті 117 ЦПК України.

Відповідно до пунктів чотири-п`ять частини першої статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Таким чином, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті116-119 ЦПК України), та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (стаття 84 ЦПК України).

Як вбачається із поданої заяви, АТ КБ «Приватбанк» має намір подати до суду позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємців померлого.

Банк, звертаючись до суду, подав клопотання про витребування доказів на підставі ч. 4 ст. 84 ЦПК України. При цьому вказав, що витребовувана інформація необхідна особі, яка може набути статусу позивача, для звернення до суду з відповідним позовом. Банк позбавлений можливості самостійно отримати необхідні відомості про коло спадкоємців після смерті позичальника ОСОБА_1 , а також інформацію про осіб, зареєстрованих за однією адресою зі спадкодавцем ( АДРЕСА_1 ) станом на дату смерті померлого - ІНФОРМАЦІЯ_1 , для захисту своїх прав та інтересів у судовому порядку.

Заявник звертає увагу суду на те, що він наразі позбавлений можливості захистити свої права та інтереси в судовому порядку, оскільки не володіє інформацією про спадкоємців, а відтак не може визначити підсудність майбутнього позову та виконати вимоги процесуального закону в частині зазначення у позові інформації про відповідача(ів). Пред`явлення позовів до невідомих осіб, без зазначення відповідача(ів), ЦПК України не допускається.

Колегія суддів зауважує, що витребувані документи мають пряме відношення до предмету спору та сприятимуть можливості пред`явлення позову, а самостійно заявник отримати такі відомості не має можливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Таким чином, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

За наведених обставин, апеляційний суду приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала до скасування із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2023 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та з цього дня може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді