Справа № 457/1082/23
провадження №2/457/17/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Ярова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

з участю представника позивача адвоката Крамара Ю.М.,

представника відповідача адвоката Ситніка В.О.,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Впродовж 2021 року між сторонами постійно виникали сварки внаслідок того, що кожний мав різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Також, причиною сварок була відсутність у нас спільних інтересів, несумісність наших характерів. Відповідач впродовж усього часу не надавав інформації про свої доходи та часто уникав видатків на утримання сімї. З 01 травня 2022 року сторони перестали проживати разом та не ведуть спільного господарства. Відповідач з 01 травня 2022 року не приймає будь-якої участі в утриманні дитини. На даний час, між сторонами не має ні взаємної любові, ні поваги, шлюбно-сімейні стосунки припинені. Заходи щодо примирення подружжя, вважає, на даний час уже не можливі, примирятись із відповідачем позивачка категорично не бажає. Одночасно, після припинення ведення спільного господарства, тобто з 01 травня 2023 року і по даний час весь тягар утримання сина ОСОБА_1 несе самостійно, а відповідач будь-якої участі в цьому не приймає, хоча працює і має доходи. Так, відповідач працює без офіційного працевлаштування, а з 2022 року, перебуває та працює за межами України і одержує достатні доходи, користується транспортним засобом. В той самий час, на утримання однієї дитини потрібно не менше 10 000 гривень в місяць, на ліки, миючі засоби, їжу, на сучасний одяг, взуття, на комунальні послуги, придбання іграшок і т.п. Одночасно, позивачка не працевлаштована і на даний час не одержує будь-яких доходів, а отже неспроможна самостійно утримувати сина. В свою чергу, відповідач являється здоровою, працездатною людиною молодог віку, фактично працює і одержує доходи, не страждає будь-якими хронічними захворюваннями, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали б сплачувати аліменти. А тому просить шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвати та стягувати аліменти на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 .

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якій просив позов ОСОБА_1 залишити без задоволення. Вказує, що в зв?язку з розв?язанням росією війни проти України, сім?я ОСОБА_4 виїхала за межі України та згодом оселилась в ОСОБА_5 де відповідач отримав тимчасовий захист і де наразі проживає. В своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач неофіційно працює і наче як знаходиться за кордоном чим в черговий раз вводить суд в оману. Перебуваючи в ОСОБА_5 , позивачка з власної ініціативи, без пояснення причин до такого вчинку, припинила спільне сімейне життя з позивачем, почала приховувати місцезнаходження спільної дитини. Більш того, рішенням Районного суду м. Ніни від 01 червня 2023 року визначено порядок та спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини, відповідно до якого батько має право бачитись з сином кожної останньої суботи місяця протягом шести годин у м. Ніна, починаючи з 24 червня 2023 року. Не відповідає дійсності твердження про проживання позивачки в місті Трускавець та необхідність сплачувати надання комунальних послуг. Вкрай дивним виглядає та обставина, що свою адресу проживання ОСОБА_1 зареєструвала в місті Трускавці. Не відповідає дійсності твердження, що позивачка після припинення сімейного життя просила у відповідача допомоги на утримання дитини. Не відповідає дійсності твердження, що відповідач є здоровою особою. Не відповідає дійсності твердження про відсутність на утриманні ОСОБА_2 . Так, в попередньому шлюбі в нього народилось двоє дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Не знати про наявність дітей від попереднього шлюбу позивачка не могла. Не відповідає дійсності наявність неофіційних заробітків у відповідача та користування транспортними засобами. Відповідач не працевлаштований. Транспортні засоби не використовує. В той же час, ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позову, зокрема й в частині розірвання шлюбу, оскільки впевнений, що збереження шлюбу - в інтересах сторін справи та їх дитини.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Крамар Ю.М. просив задоволити позов в повному обсязі. Наголосив, що шлюб між сторонами втратив свою актуальність і суперечить інтересам позивачки ОСОБА_1 , яка категорично не бажає перебувати у шлюбі та проживати з відповідачем, оскільки хоче створити нову сім`ю. Тому будь яке примирення, на її думку, не можливе, так як поведінка і дії позивача є лише негативними і створює будь які перешкоди для життєдіяльності. Щодо стягнення аліментів, зазначає що відповідач не приймає жодної участі в утриманні їх спільної дитини, а тому є всі підстави для задоволення позову.

Представник відповідача адвокат Ситнік В.О. у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що при зверненні з позовом до суду позивачкою було приховано те, що вона проживала в ОСОБА_5 і що вона може добровільно отримувати кошти на утримання дитини. Зазначає, що шлюб себе вичерпав, але відповідач вважає, що шлюб можливо врятувати. Сторона відповідача готова сплачувати добровільно дитині кошти частково, але вважає позов є безпідставний.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони 29 вересня 2017 рокузареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 29 вересня 2017 року, виданого Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області /арк.справи 18/. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 29 червня 2011 року /арк.справи 13/.

Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, спільних інтересів у них немає, сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб існує лише формально, а його існування суперечить інтересам сторін. Причиною розпаду сім`ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги, відсутність наміру зберігати шлюб.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Враховуючи, що шлюб між сторонами фактично розпався, сторони не підтримують подружніх відносин, відновлення сім`ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача щодо розірвання шлюбу є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Суд вважає, що шлюб слід розірвати.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, на утримання малолітнього ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів`право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Встановлено, що ОСОБА_2 є батьком для ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07 березня 2018 року виданого Київським районним у місті Одеса відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області /арк.справи 13/

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зі змісту ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років у розмірі 2563 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 грн.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини, суд виходить з наступного.

За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Частиною 2 ст. 180 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини, як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі немає, тому у позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

При встановленні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує здоров`я та матеріальне становище позивачки; те, що платник аліментів є особою працездатного віку, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також те, що немає відомостей про існування в нього стабільного джерела доходу, з врахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості визначає їх в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень на кожну дитину щомісяця, починаючи з 01 серпня 2023 року до досягнення дитини повноліття, що буде відповідати вимогам законності та справедливості.

Позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що відповідач має постійне джерело доходу, працює, тому суд вважає, що вимога позивачки в частині стягнення аліментів на її користь на утримання дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно є недоведеною, а тому підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи, що кожен з батьків рівноцінно несе обов`язок щодо утримання дитини, те, що дитина проживає спільно з матір`ю, і об`єктивно несе більші витрати на її утримання, відповідач проживає окремо та, ураховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2500 грн. щомісячно. Сума аліментів в розмірі 2500 грн. на дитину буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити їй належний фізичний та духовний розвиток.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у відповідності до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн., то суд зазначає таке.

Порядок розподілу судових витрат по справі визначений ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого та з врахуванням положень ст. 265 ЦПК України, яка визначає зміст рішення суду, за загальним правилом, судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. по даній справі, адвокатом долучено копію Договору про надання правової допомоги від 03 липня 2023 року, Додаток №1 до Договору в якому визначено обсяг і вартість надання послуг /арк.справи 8-9/.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлені представником позивача витрати у сумі 4000 грн. є співмірними зі складністю цієї справи та належним чином підтверджені, суд дійшов висновку про задоволення витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 гривень 60 копійок в дохід держави за позовну вимогу про стягнення аліментів.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із розглядом справи ОСОБА_1 понесла судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1073,60 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 29 вересня 2017 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Одеській області, актовий запис № 2728.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 серпня 2023 року і до досягнення дитини повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за вимогу щодо стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактичне місце проживання (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1331- від 19.07.2023): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Суддя: В. І. Марчук