Справа № 279/3872/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/3035/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 04.04.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №9707, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 74400,00 грн. на споживчі потреби строком на 60 місяців, з кінцевим терміном повернення - 04.04.2024. Умовами вказаного договору передбачено, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить 3,5% від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0 % річних. У порушення умов Договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21.05.2021 утворилась заборгованість у розмірі 97179,39 грн., яка складається з: суми залишку строкового кредиту - 43363,94 грн.; залишку простроченого кредиту - 17358,82грн., залишку прострочених відсотків - 0,63 грн., залишку прострочених комісій - 36456,00 грн. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором №9707 від 04.04.2019, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №9707 від 04.04.2019, яка утворилася станом на 21.05.2021 у сумі 60 723, 39 грн. та складається з наступного: залишку строкового кредиту у сумі 43363, 94 грн.; залишку простроченого кредиту у сумі 17358, 82 грн., залишку прострочених відсотків у сумі 0, 63 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1418, 52 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, щооскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

05.10.2022 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що 04.04.2019 на підставі Заяви-згоди №1119062, підписаної відповідачем, між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №9707, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 74400,00 грн. на споживчі потреби, строком на 60 місяців зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5% від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0 % річних.

У пункті 1.1 кредитного договору №9707 зазначено, що банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користуванням кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним кредитом розмірах.

При цьому, у пункті 4 вказаного договору зазначений графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором, відповідно до якого погашення кредиту розраховано на 60 щомісячних платежів, які здійснюються з 04.05.2019 по 04.04.2024 рівними частинами по 3844,03 грн., останній платіж - 3844,10 грн. та включають: погашення суми кредиту; проценти за користуванням кредитом, а також розрахунково-касове обслуговування, тощо.

Матеріалами справи не спростовано факт отримання ОСОБА_1 кредиту за наведеним вище договором.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним з банком кредитним договором щодо повернення отримання коштів не виконує, відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 60 723, 39 грн. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії за користування кредитом суд першої інстанції виходив із того, що відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Кредитний договір № 9707 від 04.04.2019 є договором споживчого кредиту, отже законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

Таким чином, законом передбачено, що до витрат споживача за кредитним договором відносяться витрати, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи комісії, а тому нарахування таких витрат кредитором не є несправедливим. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у у постанові від 30.06.2021 у справі № 201/10403/19.

Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції на момент укладення Кредитного договору) визначено види та порядок надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит.

Зокрема, ч. 1 ст. 9 Закону визначено, що кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити, серед іншого, відомості про: реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування (п. 6 ч. З ст. 9 Закону): порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися) (п. 8 ч. З ст. 9 Закону).

В матеріалах справи містяться копії підписаних ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту, заяви-згоди на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб та Кредитного договору, які свідчать про те, що ОСОБА_1 ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних ним умов кредитування, а також отримала всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Кредитного договору, такий договір, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину і є обов`язковим для виконання сторонами.

Ознайомившись з Кредитним договором, ОСОБА_1 отримала кредит і використала його на свої потреби, не заперечуючи щодо умов договору. ОСОБА_1 не доведено, що при укладенні Кредитного договору вона була неналежно поінформована, що не дозволило її в повній мірі усвідомлювати, який договір вона укладає та на яких умовах, або які умови є істотними для кредитного договору, що, в свою чергу, могло б призвести до порушення прав ОСОБА_1 .

Згідно із ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 № 49 затверджені Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які розроблено відповідно до законів України «Про Національний банк України», «Про банки і банківську діяльність», «Про споживче кредитування», з метою встановлення для банків України методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит.

Згідно з п. 4 Правил № 49, банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача у грошовому виразі згідно з методикою, наведеною в додатку 1 до цих Правил. Зазначена методика передбачає, що загальна вартість кредиту складається із загального розміру кредиту (суми коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит) та загальних витрат за споживчим кредитом (витрат споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту).

Відповідно до п. 6 Правил № 49 та додатку 3 до них, до розрахунку реальної річної процентної ставки включаються платежі в погашення основного боргу за споживчим кредитом, проценти за користування ним, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються відповідно до умов отриманого кредиту та пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Пунктом 5 Правил № 49 визначено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Оскільки ця форма затверджена Національним банком України у Правилах № 49, то вона є обов`язковою для застосування в сфері споживного кредитування. Форма складається з таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка у стовпчику 7 вміщує платежі за додаткові та супутні послуги банку, в тому числі: за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісію за надання кредиту, інші послуги банку.

Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976, розрахунково-касове обслуговування - це надання банком клієнту на підставі укладеного між ними договору послуг, які пов`язані з переказом коштів з/на рахунку/ок цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором, форму та зміст якого банк розробляє самостійно.

Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 25.09.2018 № 103, касовим обслуговуванням визнається надання послуг з приймання, видачі та обміну готівки на підставі ЄДБО та вимог цієї Інструкції.

Отже, поняття розрахунко-касового обслуговування є нормативно визначеним, а тому не може вважатися недійсною умова Кредитного договору, якою передбачено стягнення комісії за цю послугу. Наведене свідчить, що така форма витрат, як плата за розрахунково-касове обслуговування кредиту існує, є нормативно врегульованою, а її розмір визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально.

Оспорювана комісія закріплена в я. 1.2 і розділі 4 (стовпчик 8 Графіку платежів) і стосується одного платежу - за розрахунково-касове обслуговування. Інших періодичних комісійних платежів за додаткові та супутні послуги банку (за ведення рахунку, за надання кредиту) Графік платежів і Кредитний договір в цілому не містять.

Згідно Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро», версія 13.0, чинного на момент укладення кредитного договору, підпункту 6.9.3 пункту 6.9 «Загальні умови кредитування» розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» з якого вбачається, що Банк здійснює обслуговування Кредиту (здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення Клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою Клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості тощо) та стягує плату за обслуговування такого кредиту у вигляді щомісячної комісії.

Оскільки комісія стягується за розрахунково-касове обслуговування, то ці послуги, відповідно до наведених вище нормативно-правових актів, не можуть зводитися до інформування про дату сплати чергових платежів та про стан заборгованості позичальника по кредиту, а включають й інші послуги, які визначені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті та договором.

Таким чином, в Універсальному договорі банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у Банку (Версія 13.0) встановлено перелік послуг, які надаються безоплатно (п. 6.9.7.) відповідно до ч.1.ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» і такий перелік є вичерпним, та перелік послуг, які надаються за плату (п. 6.9.3) і такий перелік не є вичерпним. Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб розміщений на сайті банку та є загальнодоступною інформацією, з якою ОСОБА_1 ознайомився при підписанні кредитного договору, а суд першої інстанції при дослідженні доказів. При цьому найменування деяких безоплатних послуг збігається з платними, оскільки їх безоплатність встановлена лише раз на місяць і тільки за вимогою Клієнта, в іншому випадку такі послуги є платними.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про безпідставне нарахування комісії (плати за розрахунково-касове обслуговування) які на думку суду повині надавитись безоплатно, не відповідають дійсним обставинам справи та нормативно-правовому регулюванню відносин у сфері споживчого кредитування. Плата за розрахунково-касове обслуговування була погоджена сторонами при підписанні Кредитого договору (розділ 4 Кредитного договору). Плату за розрахунково-касове обслуговування передбачено законодавством України, чинним на момент укладення Кредитного договору і на даний час, зокрема Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про банки і банківську діяльність», постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 № 49.

З урахуванням вищевказаного апелянт зазначає, про доведеність наступних обставин:

- кредитний договір відповідає вимогам Цивільного кодексу України, законів України «Про споживче кредитування», «Про банки і банківську діяльність», «Про захист прав споживачів», Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 № 49, тощо;

- Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» містить порядок та умови безплатного інформування про стан заборгованості, надання виписок тощо, як це передбачено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»;

- кредитний договір не суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- сторони кредитного договору мали і мають необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- сторони кредитного договору досягли згоди щодо всіх істотних умов договору;

- сторони уклали кредитний договір у встановленій для таких договорів формі;

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі; позичальник обрав, серед всіх наявних на ринку пропозицій, саме такі умови кредитування, отже, вважав їх справедливими і вигідними для себе;

- кредитний договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а також протягом певного часу виконувався позичальницею належним чином.

Матеріали справи свідчать, що Банк надав позичальнику всі документи, які відповідно до закону передують укладенню договору споживчого кредиту, у тому числі й щодо загальної вартості кредиту, загальних витрат тощо; у кредитному договорі, підписаному позичальником, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими твердженнями апелянта. З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції ототожнив поняття «комісії за обслуговування кредиту», що передбачено договором, з оплатою за надання інформації по кредиту. Така позиція суду першої інстанції є хибною, адже в розділі 4 Кредитного договору прямо передбачено, що встановлена в п. 1.2 договору комісія являє собою оплату розрахунково-касового обслуговування, що не суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування».

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд апеляційної інстанції задовольняє позовні вимоги, такі судові витрати необхідно покласти на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5 675, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (ЄДРПОУ - 14352406, місцезнаходження: м. Київ, вул. Жилянська, 32) заборгованість за кредитним договором №9707 від 04.04.2019, яка утворилася станом на 21.05.2021 у сумі 97 179 (дев`яносто сім тисяч сто сімдесят дев`ять) гривень 39 коп., яка складається із: суми залишку строкового кредиту у сумі 43 3636 (сорок три тисячі триста шістдесят три) гривні 94 коп., залишку простроченого кредиту у сумі 17 358 (сімнадцять тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 82 коп., залишку прострочених відсотків у сумі 0, 00 (нуль) гривень 63 коп. та суми прострочених комісій у сумі 36 456 (тридцять шість тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (ЄДРПОУ - 14352406, місцезнаходження: м. Київ, вул. Жилянська, 32) 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389

ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько