Провадження №2/523/1687/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

за участю секретаря Дзюба Г.І.

за участю представника відповідача прокурора Карпової Є.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) з 01 вересня 2016 року до 09 січня 2023 року перебував під слідством та судом за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (кримінальне провадження №0000527 від 06 липня 2016 року).

01 вересня 2023 року ОСОБА_2 був затриманий у порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

02 вересня 2016 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України), тобто одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданої влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди (копія повідомлення про підозру додається).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року у справі № 522/16488/16-к (копія якої додається) на підставі клопотання слідчого органу досудового розслідування до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області. Цією ж ухвалою відповідно до частини третьої статті 183 КПК України визначено розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 2 000000 (двох мільйонів) гривень. Одночасно слідчим суддею було визначено обов`язки на 2 (два) місяці для ОСОБА_4 на випадок внесення ним застави: прибувати на слідчі дії за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися за межі міста Одеси, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти, слідчого, прокурор чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідком у кримінальному провадженні.

Вказана Ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу було оскаржено до Одеського апеляційного суду.

За результатами розгляду апеляційної скарги Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2016 року скасовано Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , підозрюваного у кримінальному провадженню, внесеному 06.07.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000527, в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З cm. 368 КК України скасовано та винесено нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Одеської області про обрання до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_4 звільнено з-під варти негайно.

Підставою для скасування Ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою, як зазначила колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в Ухвалі від 07 вересня 2016 року послугувало те, що судом першої інстанції не було дотримано вимоги ст. ст. 177, 178, 194 КПК України. Прокурором під час розгляду клопотання в суді першої інстанції не було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованому йому кримінального правопорушення, а також про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З наведених в Ухвалі суду першої інстанції доказів, а саме з показань свідка ОСОБА_6 та з протоколу огляду приміщення по АДРЕСА_1 не вбачається дані, які можуть свідчити про скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення. Ніяких дій з боку підозрюваного ОСОБА_4 , що свідчили б про отримання ним неправомірної вигоди, стороною обвинувачення в судовому засіданні судів першої інстанції та апеляційної інстанції не доведено.

Також прокурором не названа реальна сума орендної плати, яка на думку органів досудового розслідування повинна сплачуватися за оренду приміщень у вказаному регіоні, які саме конкретні дії зобов`язався виконати підозрюваний ОСОБА_2 у разі підписання договору оренди на вказаних умовах. Більш того, укладення договору оренди за казаною орендною платою за таких обставин не може розцінюватися як неправомірна вигода, крім того, строк оренди на вищезазначене приміщення починає діяти лише з 31 жовтня 2016 року, тобто не має підстав вважати, що ОСОБА_5 була отримана неправомірна вигода та те, що в діях підозрюваного ОСОБА_4 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України, тобто в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій не було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення та взагалі не доведено наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України.

Вказані обставини, які встановлені Одеським апеляційним судом, свідчать про незаконність затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та відповідно відсутність підстав для направлення слідчим клопотання, погодженого з процесуальним керівником щодо обрання ОСОБА_3 міри запобіжного заходу взагалі.

Незважаючи на висновки апеляційної інстанції та не встановлення обставин щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, органами досудового розслідування замість закриття кримінального провадження було продовжено проведення досудового розслідування та без встановлення інших обставин, при відсутності наявності обґрунтованої підозри, направлено до суду обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 за обвинуваченням, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Окрім того, запобіжний захід ОСОБА_3 більше не обирався.

Крім того, 01.09.2016 року було проведено огляд місця події, затримання та, освідування особи.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.206 у справі № 522/16488/16-к накладено арешт на речі і документи, грошові кошти, вилучені 02.09.2016 під час огляду місця події у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на грошові кошти у сумі 51 920 грн. (які фактично належали його дружині - ОСОБА_7 ), 2 екземпляру договору оренди нерухомого майна, 681 грн., 150 доларів СА, службове посвідчення ОСОБА_8 ..

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2022 року у справі № 523/1545/17 ОСОБА_2 виправданий та визнаний невинуватим на підставі пункту 3 частини першої статті 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Вказаний виправдувальний вирок не оскаржувався органами прокуратури та набув законної сили. Про що свідчить висновок у кримінальному провадженні № 0000527 від 06.07.2016 стосовно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України, погоджений з керівником Одеської обласної прокуратури 09 січня 2023 року. Про наявність вказаного висновку стало відомо наприкінці лютого 2023 року.

Відповідно до вказаного висновку Одеської обласної прокуратури визнано факт неналежного виконання службових обов`язків слідчим першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , а також визнано факт неналежного виконання службових обов`язків прокурорами відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які здійснювали процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні,, але питання щодо притягнення їх до дисциплінарної відповідальності не вирішувалось, у зв`язку з їх звільненням з органів прокуратури.

Вказаний висновок Одеської обласної прокуратури направлявся до Офісу Генерального прокурора, які у подальшому погодились з вказаним висновком та винесенням законного виправдувального вироку стосовно ОСОБА_4 , що свідчить відсутність апеляційної скарги на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 08.12.2022.

Вирок суду від 08.12.2022 на адресу ОСОБА_4 про набрання законної сили не направлявся, тому адвокатом Івановою П.В. направлено запит до Суворовського районного суду м. Одеси про повідомлення сторони захисту про набуття вироком законної сили та надання належним чином засвідчених копій вироку суду.

24 квітня 2023 року адвокатом Івановою П.В. було отримано повідомлення про не оскарження вироку суду Одеською обласною прокуратурою з двома копіями вироку, про набрання чинності.

Щодо підстав відшкодування моральної шкоди.

Статтею 1 Закону № 266/94 передбачено, що відповідно до цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до статті 2 Закону № 266/94 право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до частини четвертої статті 12 (у редакції, що діяла до 01 липня 2020 року), Примітки до статті 45 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 368 КК України, відносилися до тяжких корупційних злочинів, а санкція цієї статті передбачала лише позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

30 січня 2017 року було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000527 від 06.07.2016 стосовно ОСОБА_4 за частиною третьою статті 368 КК України. Тобто ОСОБА_2 органами прокуратури обвинувачувався у вчиненні тяжкого корупційного злочину.

Варто зазначити, що, на думку Європейського суду з прав людини, у кримінальному провадженні відлік часу починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів, що включає й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного (рішення у справі Екле проти Федеративної Республіки Німеччина).

Зазначене також узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, згідно з якою відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, починаючи з моменту порушення кримінальної справи.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2022 у справі № 523/1545/17, ОСОБА_2 був визнаний невинуватим та виправданий у пред`явленому йому обвинуваченні, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Більш того, вказаним вироком суду встановлено факт відсутності обставин щодо скоєння ОСОБА_1 будь-яких протиправних дій, інших фактів та обставин, які б вказували на вчинення ним дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Остаточне рішення у справі було ухвалено Суворовським районним судом м. Одеси 08 грудня 2022 року, що дає підстави вважати для висновку, що ОСОБА_2 перебував під слідством та судом протягом повних 76 місяців 10 днів (з 01 вересня 2016 року до 10 січня 2023 року).

Таке тривале порушення конституційних прав Позивача завдало йому глибинних душевних страждань, оскільки перебування у статусі обвинуваченого (підозрюваного) у вчиненні тяжкого злочину не є звичним явищем для ОСОБА_4 , зважаючи на відсутність у нього судимостей. Крім того, нервові стреси, відчуття тривоги, що існували протягом цих 76 місяців 10 днів сформували у Позивача почуття невизначеності свого майбутнього, що пов`язане з можливістю бути незаконно засудженим та ув`язаними до 10 років, які припадали би на найактивніший життєвий період Позивача (враховуючи його вік).

Зважаючи на дату затримання ОСОБА_4 (01 вересня 2023 року), обраний йому запобіжний захід, дату звільнення з-під варти ОСОБА_4 , останній фактично перебував під вартою в ізоляторі тимчасового тримання, а у подальшому у Одеському слідчому ізоляторі протягом семи діб.

Позивач утримувався в одиночній камері ізолятору тимчасового тримання, не з найкращими умовами, без надання належної медичної допомоги, потім у Одеському слідчому ізолятору. Усе це свідчить про нелюдські умови утримання ОСОБА_4 в ізоляторі тимчасового тримання та у слідчому ізолятору, що також завдало йому моральної шкоди у вигляді фізичних страждань - відчуття холоду протягом тривало часу, неможливість нормального сну і відпочинку, а також душевних страждань - приниження честі і гідності, відчуття розгубленості, тривоги за своє здоров`я та майбутнє, страх провести невизначений час у таких умовах. Найбільше боявся ганьби від знайомих, що скажуть колеги, як поставляться до цих новин його друзі та знайомі.

Під час проведення огляду місця події, його затримання та освідування ОСОБА_2 перебував у стані розгубленості, відчував безпорадність та відсутність негайної можливості підтвердження своєї невинності.

Зазначений факт беззаперечно завдав Позивачу морального страждання, оскільки призвів до виникнення стійкого відчуття безпорадності та неясності свого майбутнього, оскільки існувала реальна загроза перебування протягом двох місяців у слідчому ізоляторі у холодну пору року, оскільки визначений розмір застави у сумі 2 000 000 (два мільйона) грн. був не помірним, як для його сім`ї так і його родичів .

Переживання за стан сім`ї - дружини, дітей, які фактично залишалися без будь-якої підтримки, також завдало Позивачу душевних страждань, оскільки саме він, як чоловік утримував сім`ю та допомагав, оскільки вони мешкали окремо від родичів.

ОСОБА_2 досі відчуває себе не впевненим в майбутнє, має тривожні думки, страх за своє життя та життя родини, страх втратити цілісність сім`ї, що може бути пов`язано з подіями, що відбувалися стосовно нього. Почуває себе не захищеним, доки не будуть відновлені його права: право на професію, поновлення його на роботу в органи прокуратури, право отримувати заробітну плату, право почуватися корисним та потрібним суспільству. Зазначені обставини також завдають постійні душевні та моральні страждання.

До того ж протягом досудового розслідування (76 повних місяців 10 днів - до дня проголошення судового рішення судом першої інстанції та ще 5 (п`ять) місяців, поки він дізнався, що вирок суду не оскаржується Одеською обласною прокуратурою) ОСОБА_2 був обмежений у конституційному праві на вільне пересування, що також завдавало душевних страждань, зважаючи на необхідність отримання дозволів для виїзду за межі м. Одеси в особистих справах, у тому числі для належного лікування та отримання медичної допомоги, оскільки він неодноразово перебував на лікування ( виписка додаються).

При цьому, вилучені грошові кошти навіть після набрання законної сили виправдувальним вироком, до теперішнього часу не повернуті законним володільцям.

ОСОБА_12 після затримання чоловіка - ОСОБА_8 , перебування його під слідством та судом, також перебувала у постійному нервовому і психічному напружені і тривалому стресі. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_13 , але вона не могла спокійно займатися вихованням дітей, оскільки постійно перебувала у надважкому психологічному стані, що характеризується зниженням рівня зацікавленості до життя та подій, які трапляються у її житті, високим рівнем її психологічного навантаження, що формує негативне становище.

Згаданий психологічний стан близьких осіб завдав тривалих моральних страждань Позивачу, що проявилося у відчутті безпорадності, неможливості допомогти та захистити членів своєї сім`ї. Варто звернути увагу на те, що незаконні дії відповідних органів державної влади мали далекосяжний вплив - указаний психологічний стан членів сім`ї Позивача носить тривалий характер (вже понад шість років), що свідчить про глибину та винятковий характер душевних страждань ОСОБА_8 ..

Крім того, слідчі дії (огляду місця події за участю позивача, затримання та освідування його, проведення негласних слідчих (розшукових) стосовно ОСОБА_4 ) проводилися його колегами та з залученням озброєних оперативних співробітників Служби безпеки України у присутності його дружини.

Він відразу, на наступний день після затримання, тобто 02 вересня 2016 року був звільнений з посади, що підірвало його надію на відновлення справедливості та законності, а також його соціальне становище (наказ додається).

Усе це створило стійкий негативний образ Позивача серед колег, осуд, уникнення спілкування з їх боку, що, безумовно, змінило ставлення ОСОБА_4 до своєї роботи. Стало соромно з`являтися на людах, при зустрічах з колегами та друзями, важко було працевлаштуватися, важко налаштовувався на новий день тощо), а також вплинуло на його можливість продовжувати кар`єру в органах прокуратури (до цього Позивач характеризувався за місцем роботи з позитивного боку, заохочувався, нагороджувався відомчими відзнаками).

Згадані події завдали значних страждань Позивачу, що проявилося у глобальній зміні життєвого укладу ОСОБА_4 , втраті авторитету серед оточення, негативному впливі на його стосунки з колегами, друзями, що разом вимагало від Позивача додаткових зусиль в організації свого життя.

Також варто звернути увагу Суду на те, що ОСОБА_2 так і не зміг працевлаштуватися, вимушений іноді допомагати дружин, не міг займатися ділом, яке приносить задоволення та отримуєш нормальну заробітну плату, що позбавляло Позивача та членів його сім`ї засобів для нормального існування.

Такий матеріальний стан змусив Позивача та ОСОБА_14 брати кошти у борг у родичів та знайомих, що призвело до моральних страждань, оскільки підтримувало стан емоційної нестабільності, відсутності впевненості у майбутньому та істотно змінило соціальний статус Позивача - з успішного державного службовця на особу, яка притягається до кримінальної відповідальності та є ізгоєм у суспільстві.

Згадані події кардинально змінили життя дружини та дітей ОСОБА_4 , проявляє ознаки емоційної напруги - хвилюється за стабільність сімейних відносин.

Слід підкреслити, що відповідне кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 мало значний суспільний резонанс, викликаний публікаціями у засобах масової інформації, а також на веб-сайті органів прокуратури у 2016 році.

Усі публікації та матеріали висвітлюють Позивача у негативному ключі, формуючі образ хабарника, що нанесло непоправну шкоду діловій репутації Позивача, зважаючи на загально доступність відповідних інформаційних матеріалів та їх спрямованість на невизначене коло читачів.

Більше того, про значний суспільний резонанс відповідної справи прямо вказує орган досудового розслідування у клопотанні про застосуванні запобіжного заходу.

Крім того, стрес та негативний психоемоційний вплив перебування Позивача під слідством та судом призвів до серйозного погіршення здоров`я ОСОБА_8 .

Так, внаслідок перебування у умовах в ізоляторі тимчасового тримання, в Одеському слідчому ізоляторі, тривалого стресу через притягнення до кримінальної відповідальності у ОСОБА_4 загострилися його захворювання.. Протягом 2016-2022 років Позивач неодноразово звертався до закладів охорони здоров`я з приводу погіршення самопочуття і постійними болями, слабкістю. За результатам обстеження ОСОБА_3 встановлено діагноз: Хронічна церебро-васкулярна недостатність II ступені.

Таким чином, зазначеними вище протиправними діями органів досудового розслідування, прокуратури ОСОБА_3 завдано значної, тривалої, глибинної моральної шкоди, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, що полягає у тривалих (76 повних місця) перебуванні у статусі підозрюваного/обвинуваченого у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, стресі, розгубленості, формуванні і утвердженні почуття невизначеності свого майбутнього, позбавленні можливостіпіклуватися про себе і своїх близьких (як морально, так і матеріально), обмеженняхконституційного права на вільне пересування та вільне користування/розпорядження своєю і власністю, втраті авторитету серед оточення, негативному впливі на ставлення до роботи. Усе це завдало надзвичайного впливу на життя Позивача, порушило йогонормальні життєві зв`язки, призвело до погіршення (позбавлення) можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, що вимагає зусиль для організації його життя.

Отже, обсяг, характер і наслідки завданої шкоди, тривалість негативного впливу, якому піддавався ОСОБА_2 , свідчить про те, що кримінальне провадження № 0000527 мало тяжкі наслідки для нього, у зв`язку з чим розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з Держави на користь Позивача становить 2 756 000,00 грн, що складає 424 мінімальні заробітні плати, розмір якої встановлений з 01 грудня 2021 року (по 8 мінімальних заробітних плат за кожен повний місяць перебування під слідством та судом).

На підставі викладеного, позивач просивстягнути з Держави України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_15 2756000,00 (два мільйона сімсот п`ятдесят шість тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. (а.с. 1-13)

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частина третя статті 22 ЦК України встановлює, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Стаття 3 Закону № 266/94 визначає, що відшкодуванню громадянину за рахунок державного бюджету підлягають витрати у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Під час перебування під слідством і судом ОСОБА_2 користувався правовою допомогою, зокрема, адвоката ІВАНОВОЇ Парасковїї Василівни, яка здійснювала його захист та інші види адвокатської діяльності в інтересах Позивача під час досудового розслідування та судового розгляду справи у судах всіх інстанції на підставі відповідних договорів про надання правової допомоги (копії яких додаються).

Відповідно до зазначених договорів та додаткових угод до них розмір гонорарів адвоката ІВАНОВОЇ П.В. загалом склав 180 000 грн, а саме:

30 000 грн - за надання правової допомоги на етапі досудового розслідування;

150 000 грн - за надання правової допомоги та здійснення захисту ОСОБА_4 на стадії судового розгляду у суді першої інстанції у період з 09 лютого 2017 року до квітня 2023 року, тобто більше 6 (шести) років.

Варто підкреслити, що загальний розмір гонорарів є абсолютно обґрунтованим та справедливим, оскільки враховує високу кваліфікацію адвоката ІВАНОВОЇ П.В. ( двадцяти шести річний стаж роботи в органах прокуратури, значний стаж адвокатської діяльності), складність справи (яка включала проведені негласні слідчі дії, тяжкість пред`явленого обвинувачення, необхідність збору великої кількості доказів, щодо спростування незаконного притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, тривалий розгляд справи у судах), а також значення цієї справи для Позивача (йому загрожувало покарання у виді позбавлення волі на значний строк).

Крім того, під час розгляду справи № 523/1545/17 адвокат ІВАНОВА П.В. разом з ОСОБА_5 , фактично усуваючи недоліки проведеного досудового розслідування, з метою захисту Позивача, неодноразово ініціювали тимчасовий доступ до речей і документів, а також виїжджали за межі Одеської області (зокрема, у м. Київ) для виконання відповідних ухвал слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси (про надання тимчасового доступу до речей і документів), що у тому числі зумовлює наявний розмір фактичних витрат.

На підставі викладеного, позивач просить:

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_15 180 000,00 (сто вісімдесят тисяч) гривень компенсації витрат на юридичну (правову) допомогу.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати понесені позивачем, у зв`язку з наданням правової допомоги по вказаній справі у сумі 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Позиція відповідача.

Одеська обласна прокуратура надала до суду відзив на позовні вимоги наступного змісту.

Так відповідач визнає факт, що у позивача виникло право порушувати питання про відшкодування моральної шкоди на підставі положень ст.ст. 1167, 1176 та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», але не погоджується із сумою відшкодування.

ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 76 місяців 10 днів.

Мінімальний місячний розмір заробітної плати з 1 січня 2023 року складає 6700 грн., що встановлено ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Тож сума на відшкодування моральної шкоди може становити 511 433,30 грн. (за кожен місяць перебування під слідством - 6700 грн. * 76 міс. 10 днів = 511 433,30 грн.), про відшкодування якої вправі ставити питання позивач.

Однак, реальність настання моральної шкоди має бути доведено належними та допустимими доказами, яких позивачем у справі не надано.

Посилання позивача на тривалість перебування під слідством та судом, та як наслідок обрахування на цій підставі розміру відшкодування моральної шкоди в більшому розмірі, ніж законодавчо гарантованому мінімуму, є помилковим, оскільки законодавець уже прийняв до уваги таку обставину як тривалий термін, визначаючи порядок обрахування розміру відшкодування, а саме - за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому не заслуговують на увагу доводи позову щодо підстав для збільшення мінімального розміру відшкодування через вчинення, нібито, протиправних дій стосовно позивача з боку відповідача та притягнення його до кримінальної відповідальності. Такі обставини є безпідставними та недоведеними.

Також не мають враховуватись доводи ОСОБА_1 про залишення своєї сім`ї без будь-якої підтримки, оскільки лише він утримував сім`ю. Дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_7 є приватним підприємцем. Більш того, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 тривав 7 діб і більше запобіжний захід не застосовувався, що у подальшому не перешкоджало позивачу утримувати свою родину.

Глибину завдання моральної шкоди позивач також обґрунтовує звільненням через вказані обставини з роботи. Разом з тим, ці доводи також не мають враховуватись судом, оскільки судовими рішеннями у адміністративній справі № 815/5156/16, які набрали законної сили, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про скасування наказу від 02.09.2016 за № 2078к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача та загострення його захворювання. До того ж з виписного епікризу №14169 вбачається, що захворювання є хронічним, яке має місце з 2012 року. Наявність хронічного захворювання вимагало від позивача проходження курсів відновлювального лікування, які в останнє він проходив у травні-червні 2015 року. Отже, вбачається, що на загострення хронічної хвороби також могла вплинути тривалість не проходження позивачем відновлювального лікування.

Щодо доводів позову про неодноразові звернення протягом 2016-2022 років до закладів охорони здоров`я то ці доводи не підтверджені жодними доказами.

Відповідач також заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу виходячи з наступного.

Так згідно доданих до позову документів вбачається, що 01.09.2016 року з адвокатом Івановою П.В. укладено договір про надання правової допомоги по кримінальному провадженню № 0000527 відносно ОСОБА_1 на стадії досудового розслідування. Додатковою угодою від 01.09.2016 № 24 визначено гонорар у розмірі30 000 грн та вказано, що вказані кошти внесено згідно квитанції від 01.09.2016р.У лютому 2017 року складено акт приймання наданих послуг.

Окрім того, 02 лютого 2017 року вбачається, що з адвокатом Івановою П.В. було укладено договір про надання правничої допомоги № 05, згідно з яким адвокат взяв на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу та здійснити захист в ході судового розгляду кримінального провадження.

За надання правової допомоги додатковою угодою від 09.02.2017 до договору № 05 від 09.02.2017 визначено розмір гонорару 50000 грн. (пункт 1 угоди). Пунктом 2 додаткової угоди визначено, що клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар, передбачений пунктом 1, що підтверджується квитанцією.

Додатковою угодою від 11.02.2017 до договору № 05 від 09.02.2017 визначено з 11.02.2017 розмір гонорару 50000 грн (пункт 1 угоди). У пункті також зазначено, що гонорар був внесений до підписання вказаної додаткової угоди.

Додатковою угодою від 15.02.2021 до договору № 05 від 09.02.2017 визначено, що у випадку тривалого розгляду справи розмір гонорару адвоката складає 50000 грн (пункт 1 угоди). У пункті також зазначено, що гонорар був у внесений до підписання вказаної додаткової угоди.

У січні 2023 року складено акт приймання наданих послуг.

Прокуратура вважає, що надані договори, додаткові угоди та акти не є достовірними доказами, оскільки їх підписано не ОСОБА_1 , а невідомою особою.

Так, підпис ОСОБА_1 на долучених до позовної заяви повідомленні про підозру від 02.09.2016, на повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри 16.01.2017, на довідці про звільнення ОДС № 146393 та на усіх наведених договорах, додаткових угодах та актах є різними, що не дає змоги ідентифікувати особу підписанта.

Через це угода від 01.09.2016 № 24, додаткова угода від 01.09.2016 № 24, акт від 05.02.2017, договір від 09.02.2017 № 05, додаткова угода від 09.02.2017, додаткова угода від 11.02.2017, додаткова угода від 15.02.2021 та акт від 05.01.2023 є недостовірними доказами та мають бути виключені з переліку досліджуємих судом документів, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України наведені правочини є неукладеними.

Окрім того, відповідач просить відмовити у стягнення витрат у розмірі 40000 грн. за надання професійної правничої допомоги у даній справі, оскільки не надано належного розрахунку даних витрат. (а.с. 177-188)

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В процесі розгляду справи представник позивача адвокат Іванова П.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також пояснила, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Адвокат пояснила, що кримінальне провадження було порушено без жодних правових підстав, без наявних доказів вчинення кримінального правопорушення, що у подальшому було причиною ухвалення виправдального вироку. Однак незважаючи на те, прокуратура скерувала обвинувальний акт до суду, тривалий час наполягала на винуватості позивача. На підставі наявності кримінального провадження позивача було звільнено з прокуратури, у зв`язку з чим, він залишився без заробітної плати, а тому не мав можливості забезпечувати себе та членів його сім`ї. Окрім того, наявність кримінального провадження постійно завдавало йому величезної моральної шкоди, оскільки він повинен доводить свою невинуватість тривалий час у суді, а також виправдовуватись перед родичами та знайомими.

Представник відповідача прокурор Карпова Є.Ю. в судовому засіданні пояснила, що прокуратура позовні вимоги не визнає, оскільки позивач дійсно має право на відшкодування моральної шкоди, але не більше чим передбачено Законом. Окрім того, позивач не довів наявність спричинення йому моральної шкоди, а докази, які надав позивач є безпідставними.

Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини.

Так ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) з 01 вересня 2016 року до 09 січня 2023 року перебував під слідством та судом за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (кримінальне провадження №0000527 від 06 липня 2016 року). (а.с. 15)

01 вересня 2023 року ОСОБА_2 був затриманий у порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). (а.с. 16-20)

02 вересня 2016 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України), тобто одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дій з використанням наданої влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди. (а.с. 21-23)

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року у справі № 522/16488/16-к на підставі клопотання слідчого органу досудового розслідування до ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області. Цією ж ухвалою відповідно до частини третьої статті 183 КПК України визначено розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 2 000000 (двох мільйонів) гривень. Одночасно слідчим суддею було визначено обов`язки на 2 (два) місяці для ОСОБА_4 на випадок внесення ним застави: прибувати на слідчі дії за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися за межі міста Одеси, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти, слідчого, прокурор чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідком у кримінальному провадженні. (а.с. 32-37, 38-41, 48-51)

Вказана Ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу було оскаржено до Одеського апеляційного суду.

За результатами розгляду апеляційної скарги Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2016 року скасовано Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , підозрюваного у кримінальному провадженню, внесеному 06.07.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000527, в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З cm. 368 КК України скасовано та винесено нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС першого слідчого відділу прокуратури Одеської області про обрання до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_4 звільнено з-під варти негайно.

Підставою для скасування Ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2016 року про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою, як зазначила колегія суддів Судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в Ухвалі від 07 вересня 2016 року послугувало те, що судом першої інстанції не було дотримано вимоги ст. ст. 177, 178, 194 КПК України. Прокурором під час розгляду клопотання в суді першої інстанції не було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованому йому кримінального правопорушення, а також про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. (а.с. 52-55)

Судом встановлено, що запобіжний захід ОСОБА_3 більше не обирався.

Крім того, 01.09.2016 року було проведено огляд місця події, затримання та, освідування особи. (а.с. 28-29)

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.206 у справі № 522/16488/16-к накладено арешт на речі і документи, грошові кошти, вилучені 02.09.2016 під час огляду місця події у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на грошові кошти у сумі 51 920 грн., 2 екземпляру договору оренди нерухомого майна, 681 грн., 150 доларів США, службове посвідчення ОСОБА_4 (а.с. 38-41)

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2022 року у справі № 523/1545/17 ОСОБА_2 виправданий та визнаний невинуватим на підставі пункту 3 частини першої статті 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення. (а.с. 100-124)

Вказаний виправдувальний вирок не оскаржувався органами прокуратури та набув законної сили. Про що свідчить висновок у кримінальному провадженні № 0000527 від 06.07.2016 стосовно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України, погоджений з керівником Одеської обласної прокуратури 09 січня 2023 року. Про наявність вказаного висновку стало відомо наприкінці лютого 2023 року.

Відповідно до вказаного висновку Одеської обласної прокуратури визнано факт неналежного виконання службових обов`язків слідчим першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Попова С.М., який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , а також визнано факт неналежного виконання службових обов`язків прокурорами відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які здійснювали процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні,, але питання щодо притягнення їх до дисциплінарної відповідальності не вирішувалось, у зв`язку з їх звільненням з органів прокуратури. (а.с. 90-97)

Вирок суду від 08.12.2022 на адресу ОСОБА_4 про набрання законної сили не направлявся, тому адвокатом Івановою П.В. направлено запит до Суворовського районного суду м. Одеси про повідомлення сторони захисту про набуття вироком законної сили та надання належним чином засвідчених копій вироку суду.

24 квітня 2023 року адвокатом Івановою П.В. було отримано повідомлення про не оскарження вироку суду Одеською обласною прокуратурою з двома копіями вироку, про набрання чинності. (а.с. 98)

Отже ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 76 місяців 10 днів.

Правові підстави ухваленого рішення.

Статтею 3 Конституції України встановлено «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави».

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року (далі Закон № 266/94 ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону № 266/94 ВР).

Положеннями статті 3 Закону № 266/94 ВР передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону № 266/94 ВР).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто вказаним Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

У ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024р» від 09.11.2023р. № 3460-IX установити з 1 січня 2024 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень.

ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 76 місяців 10 днів.

Отже розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж 541 967 (п`ятсот сорок одна тисяча дев`ятсот шістдесят сім) грн. (76 * 7100) і 10 днів ( складає 2367 грн.).

Суд вважає, що даний розмір моральної шкоди не відповідає характеру та тривалості моральних страждань позивача та підлягає стягненню у значно більшому розмірі.

Відповідно до частини четвертої статті 12 (у редакції, що діяла до 01 липня 2020 року), Примітки до статті 45 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 368 КК України, відносилися до тяжких корупційних злочинів, а санкція цієї статті передбачала лише позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

30 січня 2017 року було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000527 від 06.07.2016 стосовно ОСОБА_4 за частиною третьою статті 368 КК України. Тобто ОСОБА_2 органами прокуратури обвинувачувався у вчиненні тяжкого корупційного злочину. (а.с. 82-88)

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2022 у справі № 523/1545/17, ОСОБА_2 був визнаний невинуватим та виправданий у пред`явленому йому обвинуваченні, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Більш того, вказаним вироком суду встановлено факт відсутності обставин щодо скоєння ОСОБА_1 будь-яких протиправних дій, інших фактів та обставин, які б вказували на вчинення ним дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

За вищевказаний період у житті ОСОБА_1 відбулись події, які значні вплинули на все його життя, а саме ОСОБА_1 :

- перебував під вартою в ізоляторі тимчасового тримання, а у подальшому у Одеському слідчому ізоляторі протягом семи діб, що підтверджується довідкою (а.с. 56) ;

- під час проведення огляду місця події, його затримання та освідування ОСОБА_2 перебував у стані стресу, факт наявності даних слідчих дій підтверджений матеріалами справи(а.с. 24-28);

- відчував великі переживання за стан сім`ї - дружини, дітей, які перебували у постійному нервовому і психічному напружені і тривалому стресі, у зв`язку з його затриманням, та подальшим кримінальним переслідуванням. Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 був одружений з ОСОБА_7 , має дочку ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 125-128);

- був обмежений у конституційному праві на вільне пересування, що також завдавало душевних страждань, зважаючи на необхідність отримання дозволів для виїзду за межі м. Одеси в особистих справах;

- внаслідок стресу у нього погіршився стан здоров`я, ув`язку з чим, він неодноразово перебував на лікуванні. Так протягом 2016-2022 років Позивач неодноразово звертався до закладів охорони здоров`я з приводу погіршення самопочуття і постійними болями, слабкістю. Окрім того, в період з 09.09.2016р. по 16.09.2016р. перебував на лікуванні у неврологічному відділенні клініки нейрохірургії та неврології ВМКЦ Південного регіону встановлено діагноз: Хронічна церебро-васкулярна недостатність II ступені. Суд також звертає увагу на те, що дана госпіталізація відбулась одразу після звільнення зі слідчого ізолятора, у якому він перебував в період з 01.09.2016р. по 07.09.2016р. (а.с. 129-132);

- на наступний день після затримання, тобто 02 вересня 2016 року був звільнений з посади, фактично за фактом вчинення кримінального правопорушення, його він не вчиняв, що призвело до втрати роботи та постійного заробітку, а отже до неможливості утримувати себе та свою сім`ю (а.с. 162);

- створення негативного образу Позивача серед колег, осуд, уникнення спілкування з їх боку, що, безумовно, змінило ставлення ОСОБА_4 до своєї роботи. Так він не мав можливості продовжувати кар`єру в органах прокуратури, хоча до цього Позивач характеризувався за місцем роботи з позитивного боку, заохочувався, нагороджувався відомчими відзнаками, що підтверджується наданими доказами (а.с. 152-161);

- наявність кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 мало значний суспільний резонанс, викликаний публікаціями у засобах масової інформації, при цьому усі публікації та матеріали висвітлюють Позивача у негативному ключі, формуючі образ хабарника, що нанесло непоправну шкоду діловій репутації Позивача, зважаючи на загально доступність відповідних інформаційних матеріалів та їх спрямованість на невизначене коло читачів.

Так в процесі розгляду справи судом було досліджено наявність електронних доказів у мережі Інтернет та встановлено наявність наступних публікацій: У Одесі на хабарі затриманий скандальний прокурор Білий/https//news.pn/criminal/167109 (а.с. 201-204), «затриманий підозрюваний у корупції одеський прокурор Білий» https://news.liga.net/politics/news/zaderzhan_podozrevaemyy_v_korruptsii_odesskiy_prokuror_belyy (а.с. 205-207), в Одесі затримали заступника прокурора Суворовського району/https://od-news.com/2016/09/02/v-odesse-zaderzhali-zamestitelya-prokurora-suvorovskogo-rajona/ (а.с. 208), ОСОБА_19 повідомив про затримання мажорного прокурора з м. Одеси/ https://odessa.dozor.ua/news/1184689 (а.с. 209-210), Стали відомі подробиці затримання одеського прокурора Валерія Білого/https://usionline.com/stali-izvestny-podrobnosti-zaderzhaniya-odesskogo-prokurora-valeriya-belogo-foto/ ) (а.с. 211-212), в Одесі суд заарештував підозрюваного у вимаганні прокурора Білого/ https://fakty.ua/ru/221893-v-odesse-sud-arestoval-zaderzhannogo-pri-vymogatelstve-prokurora-belogo (а.с. 213-215), Одеського прокурора, затриманого на хабарі в 76 тис. грн, випустили з СІЗО / https://usionline.com/odesskogo-prokurora-zaderzhannogo-za-vzyatku-v-76-tys-griven-vypustili-iz-sizo/ (а.с. 216-21), екс-зампрокурор Суворовського району ОСОБА_20 предстане перед судом/ https://usionline.com/eks-zamprokurora-suvorovskogo-rajona-valerij-belyj-predstanet-pered-sudom/ (а.с. 218-219), «Темні справи» прокурора Білого https://antikor.com.ua/ru/articles/123707-chernye_dela_prokurora_belogo (а.с. 220-229)

Суд приходить до висновку, що згадані події завдали значних страждань Позивачу, що проявилося у глобальній зміні життєвого укладу ОСОБА_4 , втраті авторитету серед оточення, негативному впливі на його стосунки з колегами, друзями, що разом вимагало від Позивача додаткових зусиль в організації свого життя.

Суд вважає, що враховуючи засади розумності, виваженості й справедливості є вірною встановлення суму моральної шкоди виходячи із суми 14000 гривень за кожний місяць перебування під слідством чи судом, що буде в цілому складати суму у розмірі (76*14000= 1064000) + (14000/31=451,61*10= 4516,1) = 1068516 гривень 10 копійок.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частина третя статті 22 ЦК України встановлює, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону № 266/94 ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Під час перебування під слідством і судом ОСОБА_2 користувався правовою допомогою, зокрема, адвоката ІВАНОВОЇ Парасковїї Василівни, яка здійснювала його захист та інші види адвокатської діяльності в інтересах Позивача під час досудового розслідування та судового розгляду справи у судах всіх інстанції на підставі відповідних договорів про надання правової допомоги. (а.с. 133-134)

Так згідно доданих до позову документів вбачається, що 01.09.2016 року з адвокатом Івановою П.В. укладено договір про надання правової допомоги по кримінальному провадженню № 0000527 відносно ОСОБА_1 на стадії досудового розслідування. Додатковою угодою від 01.09.2016 № 24 визначено гонорар у розмірі30 000 грн та вказано, що вказані кошти внесено згідно квитанції від 01.09.2016р.У лютому 2017 року складено акт приймання наданих послуг. (а.с. 133-135)

Окрім того, 02 лютого 2017 року вбачається, що з адвокатом Івановою П.В. було укладено договір про надання правничої допомоги № 05, згідно з яким адвокат взяв на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу та здійснити захист в ході судового розгляду кримінального провадження. (а.с. 136-139)

За надання правової допомоги додатковою угодою від 09.02.2017 до договору № 05 від 09.02.2017 визначено розмір гонорару 50000 грн. (пункт 1 угоди). Пунктом 2 додаткової угоди визначено, що клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар, передбачений пунктом 1, що підтверджується квитанцією.

Додатковою угодою від 11.02.2017 до договору № 05 від 09.02.2017 визначено з 11.02.2017 розмір гонорару 50000 грн (пункт 1 угоди). У пункті також зазначено, що гонорар був внесений до підписання вказаної додаткової угоди. (а.с. 140)

Додатковою угодою від 15.02.2021 до договору № 05 від 09.02.2017 визначено, що у випадку тривалого розгляду справи розмір гонорару адвоката складає 50000 грн (пункт 1 угоди). У пункті також зазначено, що гонорар був у внесений до підписання вказаної додаткової угоди. (а.с. 142)

У січні 2023 року складено акт приймання наданих послуг.

Відповідно до зазначених договорів та додаткових угод до них розмір гонорарів адвоката ІВАНОВОЇ П.В. загалом склав 180 000 грн, а саме:

30 000 грн - за надання правової допомоги на етапі досудового розслідування;

150 000 грн - за надання правової допомоги та здійснення захисту ОСОБА_4 на стадії судового розгляду у суді першої інстанції у період з 09 лютого 2017 року до квітня 2023 року, тобто більше 6 (шести) років.

Суд погоджується з розміром витрат на правову допомогу, оскільки такий розмір є абсолютно обґрунтованим та справедливим, враховучи високу кваліфікацію адвоката ІВАНОВОЇ П.В., складність та тривалість розгляду справи.

Отже, ураховуючи той факт, що суду надані докази, які об`єктивно та документально підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у заявленому ним розмірі, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування витрат, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги в межах кримінального провадження, у сумі 180000 грн.

Щодо витрати за надання професійної правничої допомоги у даній справі.

Так позивач просив стягнути з відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги у даній справі у розмірі 40000 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 246 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 246 ЦПК України у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1,3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95).

В процесі розгляду даної справи суд пропонував представнику позивача надати розрахунок суми витрат за надання професійної правничої допомоги у даній справі. Однак замість розрахунку, представник позивача просив дані вимоги не розглядати.

На підставі викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги у даній справі у розмірі 40000 гривень.

Керуючись ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 )

1068516 (один мільйон шістдесят вісім тисяч п`ятсот шістнадцять) гривень 10 копійок

на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) 180 000 гривень на відшкодування витрат на правничу допомогу».

4. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури в частині витрат на правничу допомогу у розмірі 40000 гривень залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду в 30 -ти денний строк з дня отримання повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя: В.К. Кисельов

Повний текст рішення складено та підписано 14.02.2024