Єдиний унікальний номер 448/1962/23
Провадження № 2/448/122/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
09.02.2024 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Рушеляк Г.С.,
з участю позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі та рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 24.01.2020 року ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень щомісячно, тобто по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.09.2019р. і до досягнення дітьми повноліття.
Зазначає, що з часу ухвалення судом зазначеного рішення у неї (позивачки) виникли обставини, які є підставою для збільшення розміру аліментів. Стверджує, що змінилось її (позивачки) майнове становище у зв`язку зі збільшенням витрат на утримання дітей, зокрема на їх харчування, медикаменти та засоби гігієни, на підготовку старшого сина до школи, на оздоровлення та відпочинок дітей, тощо. Крім того, змінився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, зросли ціни на продукти харчування, на непродовольчі товари, на медикаментозні засоби і т.і. Натомість, вона (позивачка) не є працевлаштованою, не отримує жодних видів соціальної допомоги, в тому числі допомоги по безробіттю.
Вважає, що аліментів у розмірі, визначеному рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 24.01.2020 року, є недостатньо для забезпечення нормального рівня життя їхніх дітей та для забезпечення їхнього гармонійного розвитку.
Вказує, що відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем, проходить військову службу у військовій частині в м.Великі Мости Сокальського району Львівської області, де отримує високе грошове забезпечення, однак неналежним чином виконує свій обов`язок по сплаті аліментів, подекуди взагалі ухиляється від їх сплати. Натомість він є працездатною особою молодого віку, має задовільний стан здоров`я, отримує високий дохід, відтак має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у більшому розмірі, ніж визначено зазначеним судовим рішенням.
З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, встановлених рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 24.01.2020 року про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання їхніх неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,- до 10 000 грн. щомісячно, тобто по 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 05.12.2023р. відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені нею позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 24.01.2020р. про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання їхніх неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,- до 10 000 грн. щомісячно, тобто по 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття, покликаючись на доводи та мотиви, викладені нею в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи, судові повістки відповідачу надсилались рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та були вручені особисто відповідачу. Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідача не надходило. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, і час і місце судового розгляду, - в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив та не подав відзиву на позовну заяву, а також враховуючи те, що позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 14.12.2021 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 24.01.2020 року по справі ЄУН 448/1442/19 ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень, тобто по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.09.2019р. і до досягнення дітьми повноліття.

Зі змісту зазначеного судового рішення слідує, що на час ухвалення такого відповідач ОСОБА_2 офіційно ніде не був працевлаштований, однак мав нерегулярний мінливий дохід.

Діти сторін: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як на час ухвалення зазначеного судового рішення, так і на даний час проживають разом з матір`ю, позивачкою ОСОБА_1 , яка несе витрати на їх утримання.

На даний час відповідач ОСОБА_2 є працевлаштованим та регулярно отримує заробітну плату, що підтверджено матеріалами справи, зокрема довідкою з АТ КП «Приватбанк» від 16.01.2024р. про рух коштів, в тому числі заробітної плати, по картці/рахунку ОСОБА_2 .

Між сторонами виникли спірні правовідносини, що стосуються обов`язку батька та матері утримувати дитину, які регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (надалі - СК України).

Стаття 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З правового аналізу норм, передбачених ст.ст.183, 184, 192 СК України вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Аналогічна правова позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів збільшення розміру таких, позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві як на підставу такої зміни відповідно до ст.ст.182, 183, 192 СК України, покликалась на погіршення майнового становища одержувача аліментів, збільшення витрат на утримання дітей, так і на покращення майнового становища платника аліментів.

Таким чином, при вирішенні даного спору про збільшення розміру аліментів, суд виходить з наступних обставин, зокрема: що з моменту винесення судового рішення від 24.01.2020р. погіршилося матеріальне становище одержувача аліментів ОСОБА_1 , так як зросли її витрати на утримання дітей, у зв`язку з інфляційними процесами в державі зросли ціни на харчові та промислові продукти, ліки, тощо, а діти підростають та потребують у зв`язку з цим значно більших витрат на своє утримання. Також підвищився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Крім того, суд враховує те, що з моменту винесення судового рішення від 24.01.2020р. про стягнення аліментів покращилося майнове становище платника аліментів - відповідача ОСОБА_2 , який є молодою особою працездатного віку, такий працевлаштувався та регулярно отримує заробітну плату.

Частиною другою статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 01.01.2024р. розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 2563 грн., а віком від 6 до 18 років становить 3196 грн.

Стягнення з особи аліментів на утримання дитини у розмірі меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Суд вважає, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись.

Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їх утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дітей тощо, є загальнозрозумілими та не викликають сумнівів у суду. За таких умов, незначну за розміром протягом тривалого часу фактичну матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дитини не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3 ст.82 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 викладено висновок, суть якого зводиться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Виходячи з наведеного, з урахуванням зміни майнового становища платника аліментів, враховуючи найкращі інтереси дітей, які превалюють над майновим становищем платника аліментів, необхідність захисту права дітей на належне утримання, з урахуванням їх віку та потреб, керуючись принципом розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що слід збільшити розмір аліментів, стягуваних за рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 24.01.2020 року із ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - до 6000 (шести тисяч) гривень щомісячно, тобто по 3000 (три тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, відповідатиме реальним потребам дітей, а також матеріальному становищу сторін у справі.

У новому (збільшеному) розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Такі аліменти узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дітей, покриватимуть суттєву частину витрат на дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено. Необхідно враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін.

З приводу доводів позивачки ОСОБА_1 про понесення нею витрат на лікування дітей, які періодично хворіють, викладених у позовній заяві, то суд роз`яснює їй право на звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), яке передбачено ст.185 СК України та яка регулює саме участь батьків у додаткових витратах на дитину.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення частково.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, зміну способу їх стягнення, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (на 60%, 6000грн./10000грн.), то з відповідача ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 644,16 грн. (1073,60грн.х60% ).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, визначений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 24.01.2020 року у справі №448/1442/19 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 (шести тисяч) гривень щомісячно, тобто по 3000 (три тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 644 (шістсот сорок чотири) грн. 16 коп. судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 14.02.2024р.

Відомості про учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженка с.Баличі Мостиського району Львівської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , уродженець с.Куличків Сокальського району Львівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.В.Кічак