ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2438/22

Провадження № 22-ц/4820/307/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/2438/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року (суддя Вдовичинський А.В., повне судове рішення складено 14 листопада 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 , враховуючи неодноразові заяви про збільшення позовних вимог, вказував, що під час перебування в шлюбі з відповідачкою ними за спільні кошти сім`ї було придбано автомобіль BMW 520, 2000 року випуску, який був зареєстрований за позивачем. 11 грудня 2020 року сторони продали вказаний вище автомобіль і 15 грудня 2020 року придбали автомобіль марки DACIA SANDERO, 2009 року випуску, який зареєстрували за ОСОБА_1 . Також під час перебування в шлюбі позивач з відповідачкою придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,8 кв.м., житлова площа 27,1 кв.м. Проте, шлюб між ними було розірвано за рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року. Позивач посилається на те, що 14 січня 2022 року йому стало відомо, що ОСОБА_1 відчужила третім особам автомобіль DACIA SANDERO, 2009 року випуску, який належав сторонам на праві спільної сумісної власності. Як співвласник автомобіля ОСОБА_2 не отримав жодних коштів, отриманих від відчуження, хоча як співвласник у випадку продажу майна інший співвласник повинен отримати його згоду на відчуження, а він має право на отримання частини ринкової вартості майна, що відчужується.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію частини ринкової вартості автомобіля DACIA SANDERO, 2009 року випуску, об`єм двигуна 1390 куб.м. станом на 31 травня 2022 року в розмірі 93 058 грн.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 березня 2023 року призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження зупинено.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2023 року внесено зміни в ухвалу від 16 березня 2023 року, матеріали справи повернуто експерту для проведення експертизи, на час проведення експертизи провадження зупинено.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2023 року поновлено провадження у справі.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м, залишивши у власності ОСОБА_1 частину цієї ж двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частини ринкової вартості автомобіля DACIA SANDERO, 2009 року випуску, об`єм двигуна 1390 куб.см в розмірі 69 480 грн. Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з цим рішенням суду в частині визначення судом частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянтка посилається на те, що судом не враховано факт придбання спірної квартири за її особисті кошти, у зв`язку з чим це майно є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , а сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

На думку відповідачки, суд першої інстанції не з`ясував походження коштів, що були оплачені нею при придбанні спірної квартири і не надав жодної правової оцінки її доводам про те, що спірне майно було придбано за її особисті кошти, адже сімейних коштів для придбання приміщення не було і вона отримала у своєї матері ОСОБА_3 у безвідсоткову позику грошові кошти в сумі 30000 Євро, що були необхідні для придбання та реконструкції приміщення під студію краси квартиру АДРЕСА_1 .

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить змінити оскаржуване рішення та відмовити у частині визнання за ОСОБА_2 права власності на частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м. в порядку поділу спільного майна подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить відмовити в задоволені апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Позивач зазначає, що відповідачка в січні-лютому 2022 року ще до початку повномасштабного вторгнення росії в Україну, забравши дітей, виїхала в Італійську Республіку, де проживає її мати, і до сьогоднішнього дня перебуває в цій країні.

Позивач вказує, що відповідачка апеляційну скаргу на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 09.11.2023 не підписувала та не направляла до Хмельницького апеляційного суду, адже підпис ОСОБА_1 на апеляційній скарзі не відповідає підпису відповідачки в нотаріально посвідченому Договорі купівлі-продажу квартири № 479 від 28.07.2018.

ОСОБА_2 посилається на те, що представник відповідача адвокат Ільчишен М.В. подав суду першої інстанції ксерокопію договору позики грошових коштів від 18.07.2018, що укладений між ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_3 , з умов якого вбачалось, що відповідачка позичила у ОСОБА_3 30 000 євро для придбання квартири АДРЕСА_1 та для переобладнання її в студію краси, проте жодних коштів ОСОБА_3 своїй доньці на придбання спірної квартири не позичала. Цей договір був сфальсифікований відповідачкою ОСОБА_1 та її представником адвокатом Ільчишеним М.В. і є фіктивним доказом. Водночас, приватний нотаріус Бомк Н.А. надала суду належним чином засвідчену копію Договору купівлі-продажу від 28.07.2018, зареєстрованого за №479, в якому чітко вказано, що спірна квартира була придбана ОСОБА_1 у спільну сумісну власність.

Учасники справи та їх представники до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Положеннями частини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Оскільки ОСОБА_1 оскаржується судове рішення в частині задоволених позовних вимог щодо поділу нерухомого майна, тому апеляційним судом не переглядається судове рішення в частині стягнення з відповідачки грошової компенсації за частину рухомого майна. Адже відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц «у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується».

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 08 вересня 2013 року по 15 вересня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що встановлено рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2021 року по справі №676/2784/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.10).

28 липня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Бомк Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 479, що укладений між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) продавець продав та передав у спільну сумісну власність покупцеві квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 39,8 кв.м. (а.с. 163-164).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 28.07.2018 останній надав згоду на укладення його дружиною ОСОБА_1 договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 за кошти, що є спільною сумісною власністю подружжя та додатково повідомив, що укладення вищевказаного правочину повністю відповідає інтересам їхньої сім`ї (а.с.165).

Постановляючи рішення в оскаржуваній частині та встановивши, що спірна квартира є об`єктом спільної власності сторін як подружжя, а тому, враховуючи не спростування ОСОБА_1 принципу презумпції спільного майна подружжя та не доведення факту придбання відповідачкою спірного нерухомого майна саме за власні кошти, міськрайонний суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимоги позивача в частині поділу спірної квартири в рівних частках.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Так, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина 1 статті 61 СК України).

З огляду на положення статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За статтею 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до ЦК України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК України).

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Положеннями частини 1 статті 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на частини 1, 2 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Висновки суду в оскаржуваній частині узгоджуються з матеріалами справи.

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення в оскаржуваній частині з підстав не з`ясування судом першої інстанції походження коштів, що були сплачені відповідачкою під час придбання спірної квартири та не надання правової оцінки доводам останньої, що квартира була придбана за її особисті кошти, отримані в позику від матері ОСОБА_3 в розмірі 30000 Євро, що були необхідні для придбання та реконструкції приміщення під студію краси квартиру АДРЕСА_1 .

Так, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

І відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи у відповідності із вимогами статті 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази: копію договору позики грошових коштів від 18.07.2018 та копію Містобудівного розрахунку реконструкції квартири АДРЕСА_1 під перукарню із влаштуванням окремого входу в місті Кам`янці Подільському і копію договору купівлі продажу кватири від 28.07.2018 та копію заяви ОСОБА_2 від 28.07.2018 приватному нотаріусу Кам`янець Подільського міського нотаріального округу Бомк Н.А, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутні докази на підтвердження того, що спірна квартира придбана виключно відповідачкою за її особисті кошти, отримані у позику від матері ОСОБА_3 , адже не надано беззаперечних доказів того, що саме за отримані в позику ОСОБА_1 кошти було придбане спірне майно.

І так як спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана та зареєстрована 28.07.2018 за ОСОБА_1 , як покупцем, тобто в період зареєстрованого шлюбу сторін та за відсутності належних, достовірних та достатніх доказів того, що це майно набуте відповідачкою за власні кошти, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що спірне майно з моменту державної реєстрації права власності на нього є спільною сумісною власністю подружжя, а той факт, що воно зареєстровано за одним із подружжя, не позбавляє іншого права на частку у такому майні.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду в оскаржуваній частині ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року щодо поділу нерухомого майна залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай