Справа № 689/349/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2024 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі: головуючого судді Кульбаби А.В., з участю: секретаря судового засідання Лебеденко О.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чухась М.С. про забезпечення позову,

встановив:

14 лютого 2024 року представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій з метою забезпечення виконання рішення суду просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок із господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

В заяві зазначив, що невжиття такого заходу забезпечення позову ускладнить ефективний захист порушених прав позивача. Так, предметом спору є досить значна сума грошових коштів, повернення якої є важливим для позивача. Однак, сподіватися на виконання судового рішення відповідачем без забезпечення позову підстав немає, оскільки відповідач не має сталого доходу, не працює, іншого майна у нього немає.

Дослідивши матеріали, додані до заяви, та матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що провадженні судді Ярмолинецького районного суду Хмельницької області Шевчик О.М. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Ухвалою судді від 9 лютого 2024 року відкрито провадження по цій справі та призначено підготовче судове засідання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Відповідно до ч. ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Твердження заявника про те, що, виконання судового рішення відповідачем без забезпечення позову підстав неможливе, оскільки відповідач не має сталого доходу, не працює, іншого майна у нього немає, нічим не обґрунтовані.

Тобто, позивач не надав суду достатніх доказів, які б свідчили про те, що внаслідок незабезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок це призведе до ускладнення чи неможливості виконання рішення суду, а також до порушення права власності позивача.

Будь-яких доказів того, що відповідач може уникнути виконання рішення суду та відчужити належний йому на праві власності житловий будинок суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, суд приходить до переконання, що зазначений вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Таким чином, звертаючись із заявою про забезпечення позову, представником позивача не надано належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Кульбаба