Провадження № 22-ц/802/263/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лупини Олександра Миколайовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.08.2022 року та від якого мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покликається на те, що відповідач являється батьком неповнолітньої дитини, яка перебуває на її утриманні і останній матеріальної допомоги на утримання дочки не надає.

Вказує, що відповідач працездатний, отримує дохід і може надавати допомогу на утримання дитини, у зв`язку з чим просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 6000,00 грн щомісячно і до досягнення нею повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2023 рокупозов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 4000 (чотири тисячі) грн. щомісячно, починаючи з 14.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішення про стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині розміру аліментів, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лупина О. М. подав апеляційну скаргу, в якійвважає рішення суду необґрунтованим, винесеним із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.Судом першої інстанції було неповно встановлено обставини, які мають значення для справи.Зменшуючи розмір аліментів, заявлений до стягнення з відповідача, суд жодним чином не обґрунтував підстав для такого рішення.Натомість, сторона позивача навела ряд доводів, чому аліменти мають стягуватися саме в розмірі 6000 грн.,з меншим розміром аліментів позивач погодитися не може з огляду на те, що хоча розмір середньої заробітної плати по регіону і не оприлюднюється, є всі підстави вважати, що середній розмір заробітної плати з січня 2022 року по липень 2023 зріс, оскільки зросли інші макроекономічні показники, інформація про які перебуває у відкритому доступі, зокрема розмір мінімальної заробітної плати, розмір прожиткового мінімуму, а також індекс споживчих цін, який за вказаний період зріс на 30% (інформація з сайту «Мінфін». Просить рішення суду змінити, позов задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 23.10.2013 року (а.с. 9).

Протягом більше ніж пів року відповідач не бере участі в матеріальному забезпечені малолітньої доньки.

Відповідач отримує дохід від здійснення підприємницької діяльності, будучи зареєстрованою фізичною особою - підприємцем (а.с.11).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їхньої спільної малолітньоїдочки, тобто між ними існує спір з цього питання.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 2 272 грн; для дітей віком від 6 до 18 років 2 833 грн.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 позов визнав частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 2833 грн, є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, інших утриманців не має, працює, є фізичною особою підприємцем.

Однак ні позивачем ні представником позивача не доведено спроможність відповідача сплачувати аліменти в заявленій сумі та не підтверджуються будь-якими доказами.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував матеріальне становище сторін та стан здоров`я малолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти.

Наведене свідчить, що в цій частині позов належним чином не доведений і ґрунтується лише на припущеннях позивача про більший розмір доходу відповідача, які не відповідають вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач у передбаченому ст.ст. 83, 84 ЦПК України порядку не надала до суду належних, допустимих і достатніх доказів у розмінні ст. 76-80 ЦПК України про більший розмір аліментів.

Тому висновок суду, що на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі по 4000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення нею повноліття, оскільки відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітній дочці у вказаному судом розмірі, враховуючи розмір його доходів і наявне майно відповідає вимогам закону.

Виходячи зі встановлених на підставі поданих сторонами доказів фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з відповідача.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, висновків суду не спростовують, на законність ухваленого рішення в оскаржуваній частині не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення в оскаржуваній частині та відсутність підстав для його скасування чи зміни.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лупини Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2023 рокув даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: