ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1218/24 Справа № 206/124/23 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з сімейних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2022 року (згідно поштового штемпелю) ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 08 лютого 2019 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 23. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом ІІ групи. Дитина потребує особливого догляду, постійного опікування та фінансових витрат на лікування. Відповідач станом здоров`я дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на лікування дитини не надає. Син проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини відмовляється.

Ураховуючи викладене, збільшивши позовні вимоги, позивачка виклала вимоги про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; додаткових витрат на лікування дитини в розмірі 6 031,50 грн; додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 6 935,28 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; аліментів на утримання позивачки, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в розмірі 2 684,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і на весь час проживання та опікування дитиною інвалідом, а також судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 6 031,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 6 935,28 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в розмірі 2 684,00 грн щомісячно, починаючи з 17 січня 2023 року і на весь час проживання та опікування дитиною інвалідом.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимоги про зміну рішення в частині стягнення додаткових щомісячних витрат на утримання дитини та ухвалення в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, а також скасування рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в розмірі 2 684,00 грн щомісячно і на весь час проживання та опікування дитиною інвалідом, та ухвалення в цій частині нового судового рішення про залишення позову в цій частині без розгляду.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтовувалась тим, що він не заперечує проти стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Вказаний розмір аліментів буде достатнім та співставним з його доходами. В той же час, звертає увагу, що участь в утриманні дитини повинен брати кожен з батьків.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка заперечує проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просила її залишити без задоволення, а рішення без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Зважаючи на те, що предметом даного позову є стягнення аліментів, розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в електронному суді.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що з 08 лютого 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, зареєстрованому Самарський районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 23 (а.с.21).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18 січня 2022 року Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 250 (а.с.22).

ОСОБА_3 у віці 10 місяців встановлений статус «дитина з інвалідністю, підгрупа А встановлена до 23.11.2026 року з подальшим переоглядом» та група інвалідності «А» до 23 листопада 2026 року (а.с.23-25, 72).

Відповідно до медичного висновку про дитину-інваліда до 18 років № 55 від 22 вересня 2021 року підтверджено діагноз ОСОБА_3 : «Хронічна хвороба нирок. 5 ст.: кістозна дисплазія обох нирок. Калікоектазія. ХНН 4 ст., термінальна стадія. Вторинна анемія середнього ступеню важкості. МКХ 10: №18.» (а.с.26).

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого № 8227 підтверджено діагноз: «ХХН 5 ст. ВАРСВС: кістозна дисплазія обох нирок. Калікоектазія. ХНН 4 ст., термінальна. ПАПД з 07.21 р. Вторинна анемія середнього ступеню тяжкості, змішаного генезу, мед компенсована. Вторинний гіперпаратиреоз» (а.с.27).

Згідно висновку експерта № 996-МГ від 22 червня 2023 року ОСОБА_2 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого ОСОБА_1 . Вірогідність того, що ОСОБА_2 є дійсно біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999999% (а.с.143-145).

З довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду) від 03 квітня 2023 року № 1, виданої ФОП ОСОБА_4 вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 за шість місяців становить 40 350,00 грн (а.с.99 на звороті).

Позивачкою було здійснено ряд необхідних аналізів та придбано обов`язкові лікарські препарати, а саме: рукавички вінілові Mercator Medical Ideal Vinil M 100 штук на загальну суму 1 000,00 грн (а.с.79); необхідні для дитини товари на суму 2 641,00 грн, а саме одноразові пелюшки, підгузки, суха молочна суміш, бальзам (а.с.77 на звороті); рекормон 2000 МО розчин для ін`єкцій 0,3 мл шприц № 6 на загальну суму 4 823,00 грн та 1 601,00 грн (а.с.78); аналізи на суму 580,00 грн (а.с.77); ліки на загальну суму 1 418,00 грн (а.с.76 на звороті).

Всього понесені додаткові витрати на утримання дитини становлять: 1 000,00 + 2 641,00 + 4 823,00 + 1 601,00 + 580,00 + 1 418,00 = 12 063,00 грн.

Крім цього, позивачка зазначала, що дитині регулярно потрібно задавати аналізи відповідно до призначеного лікування, а саме: загальний аналіз крові (Hb, Ht, PLT, MCV, MCH, лейкоцитна формула) 1 раз на 2 тижні та за показаннями; біохімічні дослідження крові (загальний білок крові та альбумін, лужна фосфатаза, ATL, AST, цукор, білірубін, ліпідний спектр) 1 раз на три місяці; HbsAg, анти-HCV а/т 1 раз на три місяці; визначення ПТГ, ТТГ, Т4 1 раз на три місяці; стан кислотно-лужної рівноваги: сечовина, креатинін, K, Na, Ca, P, залізо, глюкоза 1 раз на 2 тижні; аналіз сечі загальний 1 раз на 2 тижні та за показаннями; бактеріологічний аналіз сечі 1 різ на 6 місяців та за показаннями; УЗД органів черевної порожнини, нирок і сечовивідних шляхів 1 раз на три місяці та за показаннями; ЕКГ, ЕхоКГ - 1 раз на три місяці та за показаннями; контроль температури тіла, АТ щоденно; контроль маси тіла кожного дня та після кожної процедури ПАПД; контроль діурезу, стілець кожного дня.

Позивачкою приведено розрахунок, відповідно до якого вартість вищеперерахованих аналізів становить 4 470,00 грн на місяць.

Також, відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого № 8227 від 30 вересня 2021 року ОСОБА_3 призначено лікування: ЗНТ методом ПАПД:р-н Діаніл 1,36%, об`єм 200 мл за 5 циклів; стіл № 7; рекормон по 200 МО 1р/тиж п/ш (ПН); кальцикер по 1.0 мл 1р/д; енап по 1,25 мг 1 р/д; канефрон по 10 кап 2р/д; оксидевіт по 2 кап 1р/д на ніч; мальтофер по 10 кап 1р/д; севеломер по 400 мг 1р/2д; мікстура кватера по 1 ч.л. 1р/д; аквадетрим по 4 кап 1р/д; ОСОБА_5 по 4 кап 1р/д.

Позивачкою приведено розрахунок, відповідно до якого вартість вищеперерахованих медикаментів становить 9 400,57 грн на місяць.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 6 935,28 грн щомісячно, а також аліментів на утримання позивачки, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в розмірі 2 684,00 грн щомісячно і на весь час проживання та опікування дитиною інвалідом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний компенсувати позивачці 1/2 частину понесених нею додаткових витрат, пов`язаних із наданням хворобою дитини, оскільки він за своїм матеріальним становищем може нести ці витрати. З огляду на стан здоров`я дитини ОСОБА_3 , останній потребує постійного лікування і специфічного догляду, та відповідно значних матеріальних витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення додаткових витрат на утримання дитини щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд взяв до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін та стан здоров`я дитини, а також обов`язок відповідача по належному утриманню дитини.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на неї можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 у віці 10 місяців встановлений статус «дитина з інвалідністю, підгрупа А встановлена до 23.11.2026 року з подальшим переоглядом. група інвалідності «А» до 23 листопада 2026 року.

Відповідно до медичного висновку про дитину-інваліда до 18 років № 55 від 22 вересня 2021 року підтверджено діагноз ОСОБА_3 : «Хронічна хвороба нирок. 5 ст.: кістозна дисплазія обох нирок. Калікоектазія. ХНН 4 ст., термінальна стадія. Вторинна анемія середнього ступеню важкості. МКХ 10: №18.».

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного стаціонарного хворого № 8227 підтверджено діагноз: «ХХН 5 ст. ВАРСВС: кістозна дисплазія обох нирок. Калікоектазія. ХНН 4 ст., термінальна. ПАПД з 07.21 р. Вторинна анемія середнього ступеню тяжкості, змішаного генезу, мед компенсована. Вторинний гіперпаратиреоз».

Встановивши, що ОСОБА_1 у зв`язку із хворобою дитини, якій у віці 10 місяців встановлений статус дитини з інвалідністю, понесла документально підтверджені додаткові витрати в розмірі 12 063,00 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення половини цієї суми з відповідача, оскільки батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Наявним у справі доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку та з урахуванням всіх обставин у справі правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки витрати, які понесла та буде нести позивач, зумовлені негативними фактами (хвороба), що вимагають додаткових матеріальних витрат на утримання ОСОБА_6 .

Відповідач заперечує проти стягнення з нього додаткових витрат посилаючись на ту обставину, що його заробітна плата не покриває вищевказані витрати, не оспорюючи необхідність даних процедур та ліків його дитині з інвалідністю та не наводить свій розрахунок вищевказаних процедур та призначених лікарем ліків.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача, що всі діти мають рівні права щодо належного рівня життя, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, як того вимагає стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Суд наголошує на тому, що найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість визначення стягнутих грошових коштів на утримання дитини та неврахування фінансової спроможності сплати коштів відповідачем, а також порушення норм процесуального права зводяться до переоцінки доказів у справі та не впливають на законність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи відповідача щодо згоди сплати додаткових витрат на утримання дитини, але не може прийняти до уваги посилання апеляційної скарги щодо стягнення з нього на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки відповідно до частини третьої статті 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Оскільки у даній справі ОСОБА_1 є одержувачем аліментів, тому сама вона вирішує спосіб стягнення аліментів.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, зважаючи, що відповідач є працездатним, враховуючи задовільний стан здоров`я відповідача, відсутність будь-яких стягнень за виконавчими листами, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 6 935,28 грн щомісячно, а також аліментів на утримання позивачки, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в розмірі 2 684,00 грн щомісячно.

Визначення аліментів у такому розмірі не буде порушувати основні соціальні гарантії, закріплені Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV), що включають право відповідача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму.

В іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та понесених додаткових витрат на лікування дитини в розмірі 6 031,50 грн, сторонами не оскаржувалося, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалося.

При цьому ОСОБА_2 відповідно до положень частини першої статті 192 СК України не позбавлений права звернутися до суду із позовом про зменшення розміру присуджених до стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини після істотної зміни або припинення обставин (одужання або істотне покращення стану здоров`я його дитини), які стали підставою для задоволення позову.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2024 року.

Судді: