Справа № 214/286/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області - Прасолов В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до КП «Кривбасводоканал», Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу, про стягнення грошових коштів, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до КП «Кривбасводоканал», Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу, в якому просить стягнути з відповідачів у зв`язку з незаконним користуванням їх грошима втрати від інфляції - 3053,59 грн., 3% річних 20140,25 грн., а також втрати, понесені у зв`язку зі зверненням до суду, які складаються: зі сплати судового збору 113, 50 грн., зі сплати 30 грн. за прийом інших платежів, оплати послуг за доставку 180 грн.

Відповідно до ч.1 ст.187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Однак, ознайомившись із змістом та формою позовної заяви, судом встановлено, що вона подана без додержання вимог, викладених в ст. 177 ЦПК України.

Так, відповідно до вимог ст. 177 ч.4 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно тексту поданої позовної заяви, позивачі зазначили, що на підставі ст. 22 ч.3 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнені від сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до вимог ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У розумінні ст. 1 п. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Однак, у даному випадку, позивачі не можуть керуватися вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на наступне.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Предметом позову, з яким звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України втрат від інфляції та трьох процентів річних, а також інших платежів, понесених у зв`язку з примусовим стягненням грошових сум на користь відповідачів, що ними було отримано за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржникам збитків, завданих виконанням рішення.

Таким чином, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, що виникають з приводу повернення отриманих грошових коштів за скасованим згодом рішенням з метою відшкодування боржникам збитків, завданих виконанням рішення, а тому позивачі в даному випадку не звільнені від сплати судового збору, оскільки оскаржувані дії не порушують їх права як споживачів.

У контексті вищенаведених законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року № (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя («KREUZ v. POLAND» № 28249/95).

Таким чином, у порушення вимог ст. 6 ч.7 Закону України «Про судовий збір», позивачами до позовної заяви не додані документи, що підтверджують сплату судового збору, згідно ст. 4 ч.1 п.2 Закону України «Про судовий збір» виходячи з ціни позову 29 705 грн. 77 коп., у розмірі 1 відсотка ціни позову, в сумі по 1211 грн. 20 коп. кожною, у зв`язку з чим слід сплатити судовий збір та надати суду оригінали платіжних доручень чи інших касових документів (квитанції, чека тощо), який містить усі обов`язкові реквізити касового документа.

Крім того, позивачами у якості відповідача вказано Саксаганський відділ державної виконавчої служби міста Кривого Рогу, однак органу з зазначеним найменуванням не існує.

Таким чином, позивачкам доцільним є уточнити найменування вищезазначеного відповідача.

При таких недоліках, подана позовна заява, у відповідності зі ст. 185 ЦПК України, підлягає залишенню без руху, а позивачкам суд пропонує в строк протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали усунути зазначені недоліки поданої позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 258-260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до КП «Кривбасводоканал», Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу, про стягнення грошових коштів - залишити без руху, надати позивачкам строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали.

При невиконанні ухвали суду в зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачкам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Прасолов