У Х В А Л А

11 січня 2024 року

м. Київ

справа № 383/448/21

провадження № 61-14908ск23

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попович Світлана Михайлівна, на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 липня 2023 року у справі за позовом державного підприємства «Долинське лісове господарство» до ОСОБА_1 , Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання недійсним рішення та припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року державне підприємство «Долинське лісове господарство» (далі - ДП «Долинське лісове господарство»)звернулося з позовом до ОСОБА_1 та Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання недійсним рішення та припинення права власності.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 липня 2023 року, позов ДП «Долинське лісове господарство» задоволено. Визнано недійсним рішення Буховецької сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 12 червня 2020 року № 441 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ».

Припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:5275, площею 2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, номер запису про право власності 37113405, яке виникло на підставі рішення Буховецької сільської ради від 12 червня 2020 року № 441. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Попович С. М., подала через систему «Електронний Суд» до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 липня 2023 року.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 липня 2023 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року касаційну скаргу відповідача залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, а саме, запропоновано: надіслати обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій зазначити поважність причин пропуску строку та надати належні докази (документи), які підтверджуватимуть поважність причин пропуску строку (докази на підтвердження зазначеної дати отримання копії постанови); надіслати нову редакцію касаційної скарги, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав) з урахуванням викладених правових висновків Верховного Суду; надати копії нової редакції касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи, сплатити судовий збір та надати докази на підтвердження його сплати.

15 грудня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попович С. М., подала через систему «Електронний Суд» до Верховного Судузаяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2021 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 11 липня 2023 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що вперше з касаційною скаргою на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 липня 2023 року вона звернулася до Верховного Суду в межах строку на касаційне оскарження, тому вважає, що це є поважною підставою для поновлення їй строку на касаційне оскарження за поданою вдруге касаційною скаргою у цій справі.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 липня 2023 рокубуло надіслано до вказаного реєстру судом апеляційної інстанції 12 липня 2023 року, зареєстровано в цей же день, а оприлюднено 13 липня 2023 року.

Як встановлено з Автоматизованої системи діловодства Верховного Суду у справі № 383/448/21 вперше з касаційною скаргою на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду 25 серпня 2023 року, тобто з пропуском строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2023 рокувказану касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

Копію ухвали від 05 вересня 2023 року ОСОБА_1 отримала 21 вересня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Водночас вдруге з касаційною скаргою відповідач звернулася лише 18 жовтня 2023 року.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судового рішення, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, у тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Наявні в розпорядженні Верховного Суду матеріали свідчать, що вперше касаційну скаргу у справі № 383/448/21 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 липня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 липня 2023 рокуОСОБА_1 подала 25 серпня 2023 року, тобто вже з пропуском строку, встановленого статтею 390 ЦПК України, і питання про його поновлення Верховним Судом у провадженні № 61-12865ск23 в ухвалі від 05 вересня 2023 року, якою повернуто касаційну скаргу, не вирішувалось.

За загальним правилом, повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до Верховного Суду. Однак, очевидно, що таке повторне звернення має бути здійснене без надмірного зволікання.

За обставинами справи, яка переглядається, обґрунтовуючи необхідність поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження відповідач мала навести причини пропуску як строку, що минув з 11 липня 2023 року до 25 серпня 2023 року (дата подання касаційної скарги вперше), так і строку з 21 вересня 2023 року по 18 жовтня 2023 року (після отримання ухвали Верховного Суду про повернення скарги до повторного подання касаційної скарги).

Натомість такі відомості у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарженні не зазначені.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Також, подана 15 грудня 2023 року, заява ОСОБА_1 містить клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, яке мотивоване її скрутним майновим станом.

Частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Надана ОСОБА_1 довідка з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків не є належним доказом, оскільки містить інформацію про відсутність доходів з 1 кварталу 2023 року по 1 квартал 2023 року, тобто вказана довідка не підтверджує розмір річного доходу відповідача чи його відсутність за попередній календарний рік, що передує року звернення з касаційною скаргою.

Крім того, вказана довідка не дає змоги у повній мірі оцінити майновий стан ОСОБА_1 . Саме по собі посилання на те, що особа перебуває у скрутному матеріальному становищі без надання відповідних доказів не є достатніми підставами для відстрочення/розстрочення чи звільнення від сплати судового збору, оскільки зазначене в жодній мірі не характеризує її майновий стан.

Особа, яка подає заяву про відстрочення/розстрочення чи звільнення від сплати судового збору, з урахуванням вимог статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази (наприклад, довідка про доходи за календарний рік, який передує року подання до суду касаційної скарги, довідка про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо) на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановлених законодавством порядку та розмірі.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подання позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлено законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 270,00 грн.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі позову)).

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у розмірі оспорюваної суми, таким чином розмір судового збору становить 9 080,00 грн (2 270,00 грн * 2 * 200 % = 9 080,00 грн).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 916/228/22 (провадження № 12-26гс22) зазначила, що Верховний Суд застосовує коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору в разі подання до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі. Особи, які після 04 жовтня 2021 року подають до суду документи в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України «Про судовий збір».

Із застосуванням коефіцієнту 0,8, визначеного частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір», відповідач має сплатити за подання касаційної скарги в електронній формі судовий збір у розмірі 7 264,00 грн (9 080,00 х 0,8).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві, Печерський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідач у поданій касаційній скарзі узагальнено посилається на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, зазначає та цитує висновки Верховного Суду у справах, однак не зазначає підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Сам по собі опис позовних вимог, висновків суду, з якими не погоджується відповідач і зазначення номерів цивільних справ, які були розглянуті Верховним Судом не може вважатися чітким та переконливим обґрунтуванням неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року відповідачу було надано строк для подання уточненої касаційної скарги, в якій необхідно було викласти передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав) з урахуванням викладених правових висновків Верховного Суду.

В заяві, поданій 15 грудня 2023 року, ОСОБА_1 не виконала вимоги ухвали від 30 жовтня 2023 року. Також, зазначила нову підставу оскарження судових рішень, як пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, однак не виклала жодного обґрунтування щодо цієї підстави.

18 грудня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду таку ж саму редакцію касаційної скарги, як була подана 18 жовтня 2023 року, тобто вимоги ухвали від 30 жовтня 2023 року, відповідач не виконала.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 127, 260ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попович Світлана Михайлівна, встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко